КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа№ 910/23957/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Попельчук С.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015р.

у справі №910/23957/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альба";

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна";

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна"

про стягнення 302 445,68 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альба" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до солідарних боржників - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" про стягнення 302445,68 грн., мотивуючи тим, що відповідач-2 в порушення умов укладеної між сторонами угоди від 08.12.2010р. у визначений строк не здійснив оплати за придбаний товар. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 24.03.2015р. поручителем вказаних зобов'язань відповідача-2 виступає відповідач-1. Вимоги позову складаються із стягнення заборгованості у розмірі 258135,38 грн., 1697,32 грн. 3% річних та 42612,98 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2015р. у справі № 910/23957/15 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альба" основний борг у сумі 258135,38 грн., 1697,32 грн. 3% річних, 42612,98 грн. інфляційні втрати.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" (поручитель) звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015р. у справі №910/23957/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У доводах апеляційного оскарження апелянт посилався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказував на прийняття рішення без належного дослідження судом об'єктивних обставин справи, висновки якого щодо не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, внаслідок укладення угоди поруки від 24.03.2015р. відбулась заміна боржника у грошових зобов'язаннях з оплати товару. Між тим, товар був поставлений покупцю до моменту поручительства, тому особою, яка має відповідати за позовом є не поручитель, а покупець товару (відповідач-2).

Апелянт також зазначає, що в порушення умов договору поруки, його сторони не підписували акт звірки взаєморозрахунків, внаслідок чого не досягли згоди про суму грошових зобов'язань боржника, за якого поручився відповідач-1.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.12.2015р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.12.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015р. у справі №910/23957/15 розгляд справи відкладено на 27.01.2016р.

27.01.2016р. у судовому засіданні представником позивача був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційний суд у задоволенні скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У судове засідання 27.01.2016р. представники відповідача не з'явились, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, за змістом ст. 77 Господарського процесуального кодексу господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Сама по собі відсутність у судовому засіданні представників сторін не є підставою відкладення розгляду справи, якщо вирішенню спору у відповідному судовому засіданні не перешкоджають інші істотні обставини.

Враховуючи те, що усі учасники судового процесу були своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, враховуючи зміст ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський не знайшов підстав для відкладення розгляду справи, оскільки таке відкладення справи призведе до необґрунтованого затягування розгляду господарського спору.

У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційного оскарження заперечив і проси залишити рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015р. по справі № 910/23957/15 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08.12.2010р. між позивачем (постачальник) та відповідачем-2 (покупець) була укладена рамкова угода поставки та надання послуг за № 0715/2010 за умовами якої сторони узгодили зокрема, порядок поставки, гарантії, тару та упаковку товару, порядок оплати, тощо.

Пунктом 3.2 угоди, поставка здійснюється на умовах оплати позивачем вартості доставки та покриття всіх інших витрат, включаючи витрати на упаковку, придатну для транспортування.

Згідно п. 4.1. угоди, після виконання кожної поставки позивач надсилає на адресу головного офісу відповідача-2 видаткову накладну та податкову накладну разом.

Додатком № 1 від 11.01.2013р. до угоди про загальні умови поставки та надання послуг від 08.12.2010р. сторони домовились про зміну п. 5.1 угоди в такій редакції: строк оплати визначається 35 днів з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом відповідача-2. Залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше.

На виконання умов угоди за період з 21.08.2014р. по 08.12.2014р. позивач за видатковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи, поставив відповідачу-2 товар - будівельні матеріали (фарби, лак, гіпс, штукатурка, ґрунтовка) на загальну суму 258135,38 грн., вартість яких відповідачем-2 в узгоджені строки не сплачена.

24.03.2015р. між позивачем, в якості постачальника, відповідачем-1, в якості поручителя, та відповідачем-2, в якості покупця, було укладено додаткову угоду № 1 до угоди № 071511 від 08.12.2010р., відповідно п.1 якої сторони вирішили внести зміни в умови угоди № 071511 від 08.12.2010р. в частині введення поручителя за зобов'язаннями покупця перед постачальником.

Умовами п.3 додаткової угоди № 1 від 24.03.2015р. встановлено, що відповідач-1 поручається за виконання відповідачем-2 зобов'язань, визначених умовами угоди, та у разі невиконання визначених зобов'язань несе разом з відповідачем-2 солідарну відповідальність за їх виконання перед позивачем.

31.12.2015р. актом звірки взаєморозрахунків сторони у правовідносинах визначили заборгованість покупця у оплаті переданого у власність товару перед постачальником у сумі 258135,38 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач-2 не оплатив у повному обсязі отриманий товар, позивач звернувся з позовними вимогами до суду першої інстанції про стягнення з солідарних боржників наявної заборгованості.

Доводи поручителя про те, що зобов'язання з поруки є такими, що не виникли, у зв'язку з відсутністю на момент вчинення цього правочину акту звірки між сторонами, і поручитель не був обізнаний про обсяг своєї відповідальності перед кредитором, підлягають відхиленню, оскільки за умовами додаткової угоди не передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за зобов'язаннями, які виникли раніше моменту надання поруки.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем-2 факт отримання товару за представленими накладними не заперечено та не надано доказів оплати переданого товару, таким чином, позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 258 135,38 грн. є обґрунтованою та документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст. 556 Цивільного кодексу України).

Отже, позовна вимога щодо солідарного стягнення з відповідачів суми основного боргу в розмірі 258135,38 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-2 своїх зобов'язань, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів 1697,32 грн. 3% річних та 42 612,98 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з квітня по червень 2015р.

Зважаючи на те, що боржниками визнана сума боргу без заперечень, покупець допустив прострочення у виконанні грошового зобов'язання, судова колегія вважає правомірними заявлені вимоги до стягнення з солідарних боржників суми грошового зобов'язання з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних за весь час прострочення, адже такі вимоги засновані на приписах ст. 625 Цивільного кодексу України.

В силу вказаної норми закону боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судова Кредитора вправі вимагати сплати річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки ціни позову, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" у справі №910/23957/15 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015р. у справі №910/23957/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015р. у справі №910/23957/15 - без змін.

3. Матеріали справи №910/23957/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна