КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/23111/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Шмаров О.В. - за дов.

від відповідача: Крашеніннікова М.І. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015

у справі №910/23111/15 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхові гарантії України»

до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 10 706,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхові гарантії України» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (далі, відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі, ДТП), в розмірі 10 706,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував у повному обсязі позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/23111/15 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхові гарантії України» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхові гарантії України» страхове відшкодування в розмірі 10 706,79 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/23111/15 скасувати та прийняти нове рішення з урахуванням норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на правомірність виплати відповідачем страхового відшкодування в сумі 28 847,89 грн., розрахунок якого було проведено з врахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, відповідно до Звіту №2833/106046 про оцінку пошкодженого транспортного засобу, проведеного ФОП ОСОБА_5 (том 1, а.с.57-61).

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» у справі №910/23111/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 09.02.2016.

У судовому засіданні, призначеному на 09.02.2016, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити її повністю та скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/23111/15.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

09.04.2014 між ОСОБА_6 (далі, страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхові гарантії України» (далі, позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №038/Т/14 (далі, Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_1.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.02.2015 о 17 год. 45 хв. по вул. Б.Хмельницького, 29 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Лексус» державний номерний знак НОМЕР_2, автомобілем марки «Сітроен» державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобілем марки «Субару» державний номерний знак НОМЕР_3.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки «Лексус» державний номерний знак НОМЕР_1, Правил дорожнього руху України, а саме, громадянин ОСОБА_7, керуючи вказаним автомобілем, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Сітроен» державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобілем марки «Субару» державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Зазначене підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2015 у справі №761/6324/15-п, якою водія автомобіля марки «Лексус» державний номерний знак НОМЕР_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Як підтверджується матеріалами справи, позивачем був складений та підписаний Страховий акт №004/Т/15 від 02.03.2015 (том 1, а.с. 24), згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Сітроен» державний номерний знак НОМЕР_3 визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 39 554,68 грн.

На підставі Страхового акту №004/Т/15 від 02.03.2015 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 39 554,69 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1223 від 02.03.2015 (том 1, а.с. 25).

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку СТО ТОВ «Автоцентр «Європа-Сервіс» №ЕС-012467 від 27.02.2015 та акту виконаних робіт №Ев-К-9986, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Сітроен» державний номерний знак НОМЕР_3 становить 39 873,28 грн., включно з ПДВ.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Лексус» державний номерний знак НОМЕР_2 на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Просто-Страхування» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7421031. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн.

08.04.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу №38714/8-СГ, у якій, керуючись вимогами статей 20, 27 Закону України «Про страхування» та статтями 993, 1191 Цивільного кодексу України, просив відшкодувати ПрАТ «Страхові гарантії України» понесені ним збитки в сумі 39 554,69 грн.

Вказану вимогу відповідач отримав 09.04.2015.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач сплатив позивачеві в порядку регресу страхове відшкодування лише частково, на суму 28 847,89 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ПрАТ «Страхові гарантії України» зазначає, що відповідачем недоплачене страхове відшкодування в розмірі 10 706,79 грн. (39 554,69 грн. - 28 847,89 грн.).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що не повинен відшкодовувати позивачу суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 706,79 грн., оскільки згідно проведеного ФОП ОСОБА_5 на замовлення відповідача Звіту №2833/106046 про оцінку пошкодженого транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу становить 28 847,89 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АІ/7421031, у позивача згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» після виплати страхового відшкодування виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до відповідача, а відповідач, у свою чергу, зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з частинами 4 і 18 статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Зі змісту пункту 17.5 Договору вбачається, що розмір збитків, що виникли внаслідок пошкодження транспортного засобу визначається виходячи з кошторису, який отримує страхувальник на ремонтному підприємстві (станції технічного обслуговування, авто майстерні), що буде виконувати ремонт пошкодженого транспортного засобу з засвідченням складеного кошторису відповідальною особою цього підприємства. Кошторис повинен містити повний перелік робіт, їх вартість та вартість запчастин та матеріалів, які повинні бути використанні при ремонті.

Відповідно до пункту 4.1. Договору розмір безумовної франшизи складає 0,3%.

Тобто, Договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Враховуючи зміст зазначених норм права, колегія суддів зазначає, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 № 910/7163/14.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, на підставі рахунку СТО та акту виконаних робіт, Приватне акціонерне товариство «Страхові гарантії України» набуло права зворотньої вимоги до ПрАТ «Просто-Страхування» у сумі страхового відшкодування в розмірі 39 554,69 грн. - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена відповідачем частина страхового відшкодування у розмірі 10 706,79 грн. (39 554,69 грн. - 28 847,89 грн.).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/23111/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/23111/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/23111/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх