РІШЕННЯ

"21" січня 2016 р.Справа № 921/1111/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд", м.Луцьк Волинської області

до відповідача: Почаївської міської ради, м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фізичної особи ОСОБА_1, м.Рівне

про визнання незаконним та скасування рішення Почаївської міської ради від 08.10.2015р. №2490 "Про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення ТзОВ "Почаївінвестбуд" (з урахуванням заяви про зміну підстав позову без номеру від 30.11.2015р. за вх.№25201 від 01.12.2015р.)

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 06.11.2015р.;

відповідача: ОСОБА_3, довіреність №10 від 11.01.2016р.;

третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні присутнім учасникам судового процесу розяснено їх процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 29, 811 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація (звукозапис) судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд", м.Луцьк Волинської області, звернувся 09.11.2015р. (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на поштовому конверті) до господарського суду Тернопільської області з позовом до Почаївської міської ради, м.Почаїв Тернопільської області, про визнання протиправним та скасування рішення Почаївської міської ради від 08.10.2015р. №2490 "Про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619 га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення ТзОВ "Почаївінвестбуд" як такого, що суперечить закону та порушує права позивача на землекористування.

Ухвалою господарського суду від 16 листопада 2015 року порушено провадження у справі; в порядку статті 65 ГПК України, витребувано від сторін додаткові документи. Судове засідання призначено на 01 грудня 2015 року з подальшим відкладенням судового засідання, востаннє, на 21.01.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, з урахування клопотання останнього про відкладення розгляду справи, а також у звязку необхідністю вчинення процесуальної дії по залученню до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 01.12.2015р. судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову (вх.№25201 від 01.12.2015р.), згідно якої останній просив визнати незаконним та скасувати рішення Почаївської міської ради від 08.10.2015р. №2490 "Про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення ТзОВ "Почаївінвестбуд".

Ухвалою суду від 12.01.2016р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено фізичну особу ОСОБА_1 - попереднього власника нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову та додаткових письмових пояснень (вх.№№3908, 3851 від 21.01.2016р.), зазначивши, що дане рішення міської ради порушує право товариства на користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування викупленого згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2005р. нерухомого майна. Звертає увагу суду на те, що згідно здійсненого ПП "Еталон-ГСГ" містобудівного розрахунку площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування нежитлових приміщень така становить 1,8619га. У зв'язку з цим товариство звернулося до міської ради із заявою від 02.10.2015р. про надання згоди на виділення земельної ділянки даної площі, долучивши до заяви необхідний пакет документів. Проте 08.10.2015 року органом місцевого самоврядування відмовлено у задоволенні заяви позивачу, про що винесено рішення за №2490, яке є предметом даного позову.

На переконання представника позивача спірним рішенням орган місцевого самоврядування позбавив товариство права землекористування ділянкою в межах нормативно та законодавчо визначеної площі, якою ТОВ "Почаївінвестбуд" користується з 2005 року та сплачує вчасно та в повному обсязі земельний податок. Позовні вимоги позивач обґрунтовує приписами ст.ст.12, 80, 83, 116, 118, 120-123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст.15, 16, 377 ЦК України.

Третя особа, гр. ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Позатим згідно долучених через канцелярію суду письмових пояснень (вх.№3850 від 21.01.2016р.) зазначив, що ним відповідно до укладеного 26.07.2000р. з Вищим професійним училищем №21 договору купівлі-продажу отримано у власність нежитлові приміщення, загальною площею 1940,7кв.м., що знаходяться в м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області по вул. Кременецька, 37-А.

03.11.2000р. Почаївською міською радою прийнято рішення за №185 про надання ОСОБА_1 в постійне користування з правом викупу земельної ділянки, площею 1,61га, для обслуговування даних приміщень.

Пізніше, 27.10.2005 року, ОСОБА_1 продано нежитлові приміщення товариству з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд", про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу ВСЕ № 354365. Зазначає, що у зв'язку з відчуженням нерухомого майна ОСОБА_1 двічі звертався (01.11.2005р. та 24.04.2014р. із нотаріально посвідченою заявою) до Почаївської міської ради з проханням вилучити земельну ділянку з його користування. Позовні вимоги ОСОБА_1 не заперечує та просить розгляд справи здійснювати без його участі.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнає з підстав, наведених у відзиві на позов (вх.№3325 від 12.01.2016р.) та додаткових поясненнях (супровідний лист №32 від 20.01.2016р. за вх.№3855 від 21.01.2016р.). Зокрема, зазначає, що спірна земельна ділянка, знаходиться за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради, відповідно належить до земель державної форми власності, що підтверджується звітом про землі, які перебувають у власності і користуванні на території міської ради за формою 2-ЗЕМ станом на 01.07.2015р., а також вбачається із заяви позивача від 02.10.2015р. З цих міркувань стверджує, що орган місцевого самоврядування не може бути розпорядником даної земельної ділянки. Вказує, що підставою для відмови в погодженні виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га, необхідної для обслуговування викуплених позивачем приміщень, був висновок постійної комісії з питань земельних відносин міської ради. Просить суд врахувати, що міською радою не приймалося рішення про вилучення земельної ділянки, площею 1,61га за даною адресою у попереднього землекористувача - ОСОБА_1 згідно поданих заяв, оскільки такі документи відсутні в архівному відділі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши додатково представлені докази, заслухавши доводи та заперечення сторін, господарський суд встановив таке.

26.07.2000 року між Вищим професійним училищем 21, як Продавцем, та ОСОБА_1, як Покупцем укладено на Товарній біржі "Тернопільська біржа нерухомості" договір купівлі-продажу, котрий зареєстровано за №52, згідно якого останній придбав у власність нерухоме майно нежитлові приміщення по вул.Кременецька, 37-А у м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, загальною площею 1940,7м2, а саме: котельню під літерою "К", площею 60м2; зерносховище під літерою "Б", площею 622,9м2; пташник (брудер) під літерою "В", площею 1257,8м2; артскважину з водонапірною башнею (п. 1 договору).

03.11.2000р. Почаївською міською радою прийнято рішення за №185 "Про вилучення земельної ділянки площею 1,61га в м.Почаїв по вул.Кременецька, 37-а від Почаївського ВПУ-21 і надання її в постійне користування гр.ОСОБА_1М.", пунктом 1 якого передбачено вилучити з користування Вищого професійного училища -21 земельну ділянку, загальною площею 1,61га та надати її власнику будівель ОСОБА_1 в постійне користування з правом викупу; зобов'язано останнього виготовити технічну документацію на право землекористування; відділу земельних ресурсів внести зміни до земельно-кадастрової документації (п.п.2-4 рішення).

Відповідно до вимог статей 116, 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, в силу приписів ст.126 Земельного кодексу України, посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Як вбачається з наявних у справі документів, гр.ОСОБА_1 не було вчинено відповідних дій по оформленню права користування або права власності на надану у 2000 році земельну ділянку та не отримано державного акту на право постійного користування землею. Дані обставини з'ясовані судом та підтверджуються поясненнями представників сторін.

Між тим, 27.10.2005р. між ОСОБА_1, як Продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд", як Покупцем, укладено договір купівлі-продажу, котрий посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №3216, відповідно до якого Покупець придбав у власність нежитлові приміщення по вул.Кременецька, 37-А у м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, загальною площею 1940,7м2. Умовами договору купівлі-продажу не вирішено питання щодо земельної ділянки, на якій знаходиться обєкт продажу.

07.11.2005р. Товариством проведено державну реєстрацію права власності на викуплені нежитлові приміщення, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8862425 від 07.11.2005р., інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна за №51753239 від 18.01.2016р.

18.11.2005р. Почаївською міською радою прийнято рішення за №390 "Про надання згоди ТОВ "Почаївінвестбуд" на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,61га в м.Почаїв вул.Кременецька №37-а", яким надано товариству з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,61га по вул.Кременецька, 37-А в м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, для обслуговування викуплених нежитлових будівель з подальшою реконструкцією під готельний комплекс по обслуговуванню громади міста, за рахунок земель ОСОБА_1 (землі сільськогосподарського призначення під господарськими будівлями і дворами), в оренду, терміном на 5 років з правом викупу.

Рішенням Почаївської міської ради №533 від 21.03.2006р. "Про внесення змін в рішення сесії Почаївської міської ради №390 від 18 листопада 2005р." були внесені зміни до рішення міської ради №390 від 18.11.2005р. а саме, пункт 1 рішення міської ради №390 викладено в новій редакції: надано товариству з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,9154га по вул.Кременецька, 37-А в м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, для обслуговування викуплених нежитлових будівель з подальшою реконструкцією під готельний комплекс по обслуговуванню громади міста, за рахунок земель попереднього землекористувача ОСОБА_1 площею 1,61га згідно поданої заяви та 0,3054га за рахунок відкритих земель без рослинного покрову або з незначним покровом, в тому числі яри, в оренду, терміном на 5 років з правом викупу. Правовою підставою прийняття рішення, вказано зокрема, п.12 розділу "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що рішення №390 від 18.11.2005р. (з урахуванням змін, внесених рішенням №533 від 21.03.2006р.) товариством з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" не виконано, проект землеустрою не було виготовлено та на розгляд міської ради для затвердження не подано, що додатково підтверджується поясненнями представника позивача, листом Почаївської міської ради №102 від 14.02.2008р.

Утім, позивачем незважаючи на відсутність документального оформлення права на землю, самостійно визначено суму податкового зобов'язання та вноситься земельний податок за користування земельною ділянкою, площею 19154м2, про що свідчить податкова декларація з плати за землю за 2015 рік.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 згідно заяви від 01.11.2005р. та повторно від 22.04.2014р. (остання посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрована в реєстрі за №528) просив вилучити з його користування земельну ділянку, площею 1,61га за адресою: вул.Кременецька, 37-А у м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, у звязку з відчуженням приміщень, на якій знаходяться дані будівлі.

Як пояснив в судових засіданнях уповноважений представник Почаївської міської ради, заява ОСОБА_1 органом місцевого самоврядування не розглядалася та з цього приводу жодних рішень не приймалося, а відтак, і земельна ділянка не могла бути надана у користування позивачу. Утім такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються наявними документами.

Так, згідно рішення міської ради №533 від 21.03.2006р. згода на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,9154га по вул.Кременецька, 37-А в м.Почаїв надавалася, в тому числі за рахунок земель попереднього землекористувача ОСОБА_1 - площею 1,61га згідно поданої ним заяви. Отже слід дійти висновку, що заява від 01.11.2005 року, адресована сесії Почаївської міської ради, була розглянута, адже дане рішення прийнято з урахуванням цієї заяви.

Що стосується тверджень про відсутність рішення про вилучення у ОСОБА_1 даної земельної ділянки, то слід зазначити таке.

Відповідно до п."е" ст.141 ЗК України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою припинення права користування земельною ділянкою . Зазначені обставини також згідно п.7 ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" є підставою для припинення договору оренди землі.

Прийняття рішення органом місцевого самоврядування про вилучення спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 в силу закону здійснюється одночасно з розглядом питання щодо затвердження проекту землеустрою та оформлення права користування землею за набувачем майна, позивачем у справі, а тому доводи відповідача про те, що не вирішення питання про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1, є перешкодою для прийняття позитивного рішення про надання її позивачу в користування є необґрунтованими та передчасними, оскільки на даному етапі позивач просив міську раду лише надати згоду на виділення певної площі земельної ділянки в користування.

Відповідач з посиланням на дані Звіту про землі, які перебувають у власності і користуванні на території Почаївської міської ради (форма 2-ЗЕМ) станом на 01.07.2015р., стверджує, що земельна ділянка, площею 1,61га, віднесена до земель державної форми власності та значиться в користуванні громадянина ОСОБА_1

У 2015 році приватним підприємством "Еталон-ГСГ", м.Луцьк (ліцензія серії АВ №595263) на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" виготовлено містобудівний розрахунок щодо визначення обмежень, обтяжень та умов будівництва та обслуговування готельного комплексу і реконструкції нежитлових приміщень під готельний комплекс по вул.Кременецька, 37-А у м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області. Згідно наданого розрахунку площа земельної ділянки, що необхідна для розміщення готельного комплексу та необхідна для забудови земельної ділянки із граничним відсотком забудови 12% та врахуванням площі всіх необхідних приміщень (2231м2), становить 1,8619га.

На підставі отриманого розрахунку необхідної площі земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення по вул.Кременецька, 37-А у м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, з подальшою їх реконструкцією під готельний комплекс 02.10.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" звернулося до Почаївської міської ради із заявою про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень, розташованих за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради.

08.10.2015р. Почаївською міською радою прийнято рішення №2490 "Про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення ТзОВ "Почаївінвестбуд", яким відмовлено позивачу у наданні згоди на виділення земельної ділянки.

Оскільки дане рішення міської ради порушує право товариства, як власника викуплених нежитлових приміщень, отримати у законне користування земельну ділянку, на якій такі розташовані, в розмірах, необхідних для їх обслуговування, позивач звернувся за судовим захистом свого порушеного права на землекористування шляхом визнання незаконним рішення Почаївської міської ради.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, виходячи з такого.

В силу ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування, в межах повноважень, встановлених законом, приймають рішення, що є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною 2 ст.19 Конституції України, ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон про місцеве самоврядування) встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян (ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно ст.12 ЗК України до повноважень міських рад як органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на їх території належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Повноваженнями на вирішення відповідно до закону питань врегулювання земельних відносин міська рада наділена також ст.26 Закону про місцеве самоврядування.

За приписами ч.1 ст.122 Земельного Кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст.ст.124-126 Земельного кодексу України та ст.16 Закону України "Про оренду землі".

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що у відповідності до ч.1 ст.377 ЦК України, у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу (2005р.), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Частиною 1 ст.120 Земельного кодексу України 2001 року унормовано, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відчужувачем або набувачем.

Тобто, наведені норми законодавства закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Законодавством чітко визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до їх власника переходить право власності/користування на частину земельної ділянки, на якій розташовані належні йому обєкти нерухомості. Реалізація даного права законодавцем поставлено в залежність від того, чи належним чином (в установленому законом порядку) попередній власник нерухомого майна оформив документ, що посвідчує землекористування.

Слід зазначити, що договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 27.10.2005 року не визначено розміру земельної ділянки, право користування якою у зв'язку з цим переходить до позивача у справі.

Враховуючи, що відчуження нежитлових приміщень відбулося у 2005 році, а спірне рішення №2490 прийнято Почаївською міською радою у 2015 році, тому до спірних правовідносин суд застосовує законодавство, що діяло у вказаний період (п.2.11 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

З матеріалів справи, письмових пояснень ОСОБА_1 слідує, що право постійного користування на земельну ділянку, площею 1,61га, яка останньому надана у 2000 році в постійне користування на підставі рішення Почаївської міської ради №185, не було оформлено. Так, ОСОБА_1 не було виготовлено технічної документації на земельну ділянку, площею 1,61га та в порядку, встановленому та той час Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. №43 (втратив чинність у 2013 році), не отримано документу, що засвідчує право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування викуплених згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2000р., нежитлових приміщень (Державний акт на право постійного користування землею).

Судом встановлено, що в подальшому 27.10.2005р., ОСОБА_1 продав належні йому нежитлові приміщення у власність ТОВ "Почаївінвестбуд".

Правомірність підстав набуття права власності та законність права приватної власності позивача на придбане нерухоме майно не оспорюється сторонами, а право власності на майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.

Як зазначалося вище, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003р. (згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007р. №997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК) переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

На думку суду питання щодо визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування викуплених нежитлових приміщень, зважаючи на не врегулювання даного питання при укладенні договору купівлі-продажу майна, слід вирішувати в окремому позовному провадженні за заявою зацікавленої в оформленні права землекористування особи, власника нерухомості.

Враховуючи, що предметом даного позову позивачем визначено скасування рішення міської ради, тобто, встановлення законності прийняття Почаївською міською радою оспорюваного рішення №2490 від 08.10.2015р., і вимоги щодо визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування викуплених позивачем у 2005 році нежитлових приміщень останній не заявив, тому, в даному провадженні судом дане питання не досліджується та не розглядається.

Як встановлено судом, рішенням Почаївської міської ради від 18.11.2005р. №390, з урахуванням змін, внесених згідно рішення Почаївської міської ради №533 від 21.03.2006р., товариству з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" було надано згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років, загальною площею 1,9154га, в тому числі: 1,61га за рахунок попереднього землекористувача ОСОБА_1 (за його заявою), та 0,3054га за рахунок відкритих земель без рослинного покрову або з незначним покровом, в тому числі яри.

Тобто, даним рішенням міська рада надала можливість позивачу реалізувати своє право на користування земельною ділянкою більшої площі, ніж була у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі" та ст.123 ЗК України передача земельних ділянок комунальної форми власності в оренду громадянам і юридичним особам, межі якої не визначені в натурі або із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

В силу п.п."б", "г" ч.1 ст.20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

В ході розгляду справи встановлено, що даний спір стосується права розпорядження земельною ділянкою та повноважень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки з огляду на її територіальне розташування, а саме перебування земельної ділянки за межами міста Почаїв чи в його межах.

У відзиві на позов без номеру та дати (вх.№3325 від 12.01.2016р.), міська рада, спираючись на ч.2 ст.83 ЗК України стверджує про те, що оскільки дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, то, відповідно, не відноситься до земель комунальної власності, а відтак рада, не вправі розпоряджатися даною земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст.173, 176 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до цього Кодексу. Межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України. Органи, які приймають рішення про встановлення та зміну меж адміністративно-територіальних утворень, визначені у ст.174 ЗК України.

У відповідності до Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011р. інформаційне забезпечення при регулюванні земельних відносин, управлінні земельними ресурсами та здійсненні землеустрою здійснюється Державним земельним кадастром.

У відповідності до п."д" ст.13 та ст.15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр містить відомості про категорії земель (зокрема) та інформацію про документи, на підставі яких встановлено категорію земель. При цьому, Державний земельний кадастр включає в себе і відомості про обмеження у використанні земель та інформацію про документи, на підставі яких встановлено обмеження у використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами (ст.14 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Отже, документами, що підтверджують факт віднесення землі до певної категорії, в тому числі щодо власника земельної ділянки, є відомості із Державного земельного кадастру, відповідні рішення органів державної виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Утім, сторонами не надано, а судом не здобуто доказів, зокрема, земельно-кадастрової документації, технічної документації із землеустрою, на доведення факту розміщення спірної земельної ділянки за межами населеного пункту м.Почаїв та підтвердження відомостей про власника (землекористувача).

ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Тернопільській області №18-1910-99.61-1093/15-15 від 17.12.2015 року не відображає приналежність земельної ділянки до адміністративної одиниці м.Почаїв.

Долучені статистичні звітності, ситуаційна план-схема земельної ділянки не є належними та допустимими доказами перебування спірної земельної ділянки в межах населеного пункту чи навпаки, за його межами.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (п.2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (із відповідними змінами та доповненнями)).

Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи, що ТОВ "Почаївінвестбуд" на законних підставах набуло у власність нежитлові приміщення, загальною площею 1940кв.м. по вул.Кременецька, 37-А у м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, та у встановленому порядку зареєструвало право власності на придбане нерухоме майно, відповідно, в силу закону (ст.ст.120 ЗК, 377 ЦК), отримало право на користування відповідною земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому приміщення - пташника, зерносховища, водонапірної башти. Однак, реалізація даного права ставиться в залежність від прийняття компетентним органом місцевого самоврядування/державної виконавчої влади питання щодо надання в користування земельної ділянки..

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Тобто, в будь-якому випадку, безумовною підставою для набуття права користування земельною ділянкою є рішення уповноваженого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Таке рішення приймається на підставі звернення зацікавленої особи із заявою.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України, чинної на момент прийняття оскаржуваного рішення, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Керуючись нормами ст.ст.122, 123 ЗК України ТОВ "Почаївінвестбуд" звернулося до Почаївської міської ради з клопотанням про надання згоди на виділення земельної ділянки для обслуговування викуплених нежитлових приміщень. Однак, міська рада 08.10.2015р. оскаржуваним рішенням відмовила товариству у виділенні відповідної земельної ділянки для обслуговування належного йому нерухомого майна.

Поданими суду доказами Почаївською міською радою не підтверджено обґрунтованості та законності прийнятого нею рішення №2490 від 08.10.2015р.

Як з'ясовано судом та вбачається із рішення №2490 матеріально-правовою основою його прийняття зазначено приписи ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також висновки і пропозиції постійно діючої комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища. Відповідно до долученого висновку комісії міської ради із земельних відносин від 07.10.2015р., остання не надала попередньої згоди на затвердження проекту рішення щодо виділення позивачу земельної ділянки для обслуговування викупленого нерухомого майна. При цьому ні у висновку комісії, ані в оскаржуваному рішенні міською радою не зазначено жодних мотивів прийняття відповідачем даного рішення, зокрема, й на відсутність повноважень щодо розпорядження даною земельною ділянкою. Наведене суперечить ст.123 ЗК України.

Відповідно до пункту "г" частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

На переконання суду, Почаївська міська рада, приймаючи спірне рішення, порушила суб'єктивне право (хоча і не оформлене у встановленому порядку) ТОВ "Почаївінвестбуд" на землекористування ділянкою, площею 1,61га, якою користувався гр.ОСОБА_1 - попередній власник даних нежитлових приміщень, а факт придбання майна та здійснення його державної реєстрації тягне за собою перехід права на користування земельною ділянкою під нерухомістю. Дана правова позиція узгоджується з висновками Вищого Господарського Суду України, викладеними у п.2.2.3 листа від 01.01.2010р. "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами".

Прийнявши дане рішення (хоча й з негативним результатом розгляду звернення Товариства), міська рада діяла в даному випадку як власник землі, реалізуючи своє право щодо володіння, користування та розпорядження нею.

На думку суду сам факт знаходження спірної земельної ділянки за межами населеного пункту не є безумовної ознакою для висновку щодо її перебування у державній власності, адже про віднесення земель до певної форми власності мають свідчити дані із Державного земельного кадастру із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки; дані з Генплану населеного пункту міста Почаїв; дані земельно-облікової документації; відповідні рішення органу місцевого самоврядування про її прийняття та/або передачу у власність держави чи навпаки; затверджений у встановленому порядку акт прийманняпередачі землі, тощо. Натомість, долучені відповідачем дані статистичної звітності за формою 2-ЗЕМ, до таких документів не відносяться, а тому розцінюються судом як неспроможні.

Як вбачається з матеріалів справи, після прийняття органом місцевого самоврядування рішення від 18.11.2005 р. про надання згоди ТОВ "Почаївінвестбуд" на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по вул.Кременецька, 37-а в м.Почаїв, позивач набув право в подальшому на одержання земельної ділянки у користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.

Відтак, очевидна наявність у позивача, у зв'язку з прийняттям відповідачем рішення від 18.11.2005 року (із змінами від 21.03.2006р.), охоронюваного законом інтересу, під яким, як визначено в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що позивач є єдиним власником обєктів нерухомості, для обслуговування яких міською радою попередньо надано згоду на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку, площею 1,61га та 0,3054га (рішення міської ради №185від 03.11.2000р. №533 від 21.03.2006р.); ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України визначено перехід права на земельну ділянку в тих розмірах і на тих самих умовах, що належали попередньому землекористувачу, суд вважає, що в даному випадку позивач належними та допустимими доказами довів наявність у нього легітимного інтересу на спірну земельну ділянку, а відтак і порушення його законних прав Почаївською міською радою на землекористування.

З огляду на наведене позовні вимоги як обґрунтовані та правомірні підлягають до задоволення шляхом скасування рішення Почаївської міської ради пятдесят четвертої сесії шостого скликання №2490 від 08.10.2015р. " Про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення ТОВ "Почаївінвестбуд".

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються судом на відповідача у справі.

У судовому засіданні 21.01.2016р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.1, 2, 42 47, 27, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Почаївської міської ради пятдесят четвертої сесії шостого скликання №2490 від 08.10.2015р. "Про погодження виділення земельної ділянки в розмірі 1,8619га для обслуговування викуплених нежитлових приміщень сільськогосподарського призначення ТзОВ "Почаївінвестбуд".

3. Стягнути з Почаївської міської ради (м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області, вул.Воззєднання, 16, ідентифікаційний код 14052785) 1218грн судового збору на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївінвестбуд" (м.Луцьк Волинської області, вул.Конякіна, 10-А/84, ідентифікаційний код 33845362).

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "05" лютого 2016 року.

Суддя Н.О. Андрусик