КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа№ 910/21298/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Борзенкова Ю.М. - за дов.

від відповідача: Єлтишева Є.Л. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015

у справі №910/21298/15 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

про стягнення 56 114,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі, позивач або ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (далі, відповідач ПрАТ СК «Нова») про стягнення 56 114,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем у порушення умов Договору облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексценденту сум №91-017/06-03 від 27.12.2005 не відшкодовано позивачу своєї частки страхового відшкодування збитків у розмірі 24 966,53 грн. Додатково за невиконання умов вказаного Договору позивач нарахував відповідачу 4543,91 грн. пені, інфляційні втрати у розмірі 22643,86 грн. та 3960,44 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №910/21298/15 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 24 966 грн. 53 коп. основного боргу, 3% річних у розмірі 3 960 грн. 44 коп., 22 643 грн. 86 коп. інфляційних втрат та 1 679 грн. 06 коп. витрат зі сплати судового збору.

У іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №910/21298/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, судом не було взято до уваги, що він не отримував від позивача листа за вих. № 09/977 від 01.04.2010 про виплату частки у страхових відшкодуваннях, до того ж, із даного листа вбачається, що позивачем не надано весь перелік документів для здійснення таких виплат.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача у справі №910/21298/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 19.01.2016.

19.01.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №910/21298/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

У судовому засіданні, призначеному на 19.01.2016, було оголошено перерву до 11.02.2016.

Представник позивача у судових засіданнях проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 27.12.2005 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» укладено Договір №91-017/06-03 облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого сторони встановили умови взаємовідносин при здійсненні облігаторного (обов'язкового) перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум (далі, Договір) (том 1, а.с. 11-21).

У подальшому між сторонами укладались Додаткові угоди №1 від 02.01.2006, №2 від 01.02.2006 та №4 від 14.04.2007 до Договору.

Згідно пункту 1.3. Договору його дія розповсюджується на всі договори добровільного страхування засобів наземного транспорту (КАСКО транспортних засобів), які укладені перестрахувальником зі страхувальниками (юридичними та фізичними особами).

Пунктом 2.13. Договору визначено, що основний документообіг між сторонами здійснюється шляхом оформлення перестрахувальником щомісячних Рахунків-бордеро премій (Додаток 2 до цього Договору), Рахунків-бордеро збитків (Додаток № 3 до цього Договору) та щоквартального Переліку збитків, які заявлені, але не сплачені (Додаток № 4 до цього Договору).

Відповідно до пункту 2.14. Договору відповідальність перестраховика за кожним Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, який підпадає під дію цього Договору, починається та закінчується одночасно з відповідальністю перестрахувальника.

Згідно пунктів 3.2.1. та 3.4.1. Договору позивач зобов'язався передавати, а відповідач - приймати від позивача в перестрахування частину відповідальності за договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, які підпадають під дію цього договору на умовах, викладених в розділі 2 Договору перестрахування.

Згідно з умовами пункту 3.2.2. Договору (у редакції Додаткової угоди №4 від 14.04.2007) позивач один раз на місяць, не пізніше 17 числа місяця, наступного за звітнім, надає відповідачу рахунки-бордеро премій та рахунки-бордеро збитків. Один раз в квартал, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітнім кварталом (календарні квартали 2006 та 2007 років), надавати перестраховику бордеро заявлених, але не сплачених збитків.

У пункті 3.2.3. Договору сторони погодили, що перестрахувальник зобов'язаний направляти перестраховику разом з рахунком-бордеро збитків копії певних документів, у залежності від розміру страхового відшкодування.

У відповідності до пункту 4.2. Договору перестрахування, відшкодування відповідачем своєї частки збитків позивачу здійснюється шляхом оплати складеного позивачем Рахунку бордеро збитків (за умови надання Позивачем документів, передбачених в пункті 3.2.3. цього Договору), в який включаються всі збитки, що врегульовані позивачем за звітний період (місяць) і в яких відповідач, згідно з умовами договору, зобов'язаний прийняти участь.

Згідно пункту 9.2. Договору перестраховик несе відповідальність за всіма Договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, що прийняті на страхування перестрахувальником починаючи з 01.01.2005, підпадають під дію цього Договору, відповідно до умов, викладених в пункті 1.3. та пункті 2.7. цього Договору, та зазначені у щомісячних рахунках-бордеро премій.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем прийнято на перестрахування транспортні засоби за укладеними договорами добровільного страхування, що підтверджується підписаними сторонами рахунками-бордеро премій №06-03/02 за лютий 2006 року, №06-03/03 за березень 2006 року, №06-03/04 за квітень 2006 року, №06-03/06 за червень 2006 року, №06-03/07 за липень 2006 року, №06-03/08 за серпень 2006 року, №06-03/10 за жовтень 2006 року та №06-03/11 за листопад 2006 року.

За твердженнями позивача, деякі збитки не включено до щомісячного Рахунку-бордеро збитків, у зв'язку із чим останній 01.04.2010 направляв відповідачу лист за вих. № 09/977, який зареєстровано відповідачем 09.04.2010 за вх. № 1528/0/1-10, разом з вимогою від 17.03.2010 за вих. № 09/734 про сплату частки у сумах страхового відшкодування, оригінал Додаткової угоди до Рахунку-бордеро збитків № 12 за грудень 2006 року для підписання та розрахунки часток Перестраховика (Відповідача) у сумах страхового відшкодування за автомобілями.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 до Рахунку-бордеро збитків № 12 за грудень 2006 року (том 1, а.с. 102), відповідач мав відшкодувати позивачу свої частки страхового відшкодування збитків у загальній сумі 24 966,53 грн., а саме:

1) договір страхування №06/03-092-00315 (ОСОБА_6), - 155,37 грн. (17,448 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (890,45 грн.);

2) договір страхування №06/09-118-00882 (ОСОБА_7), - 324,65 грн. (20,131 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1612,69 грн.);

3) договір страхування №06/27-149-00526 (ОСОБА_8) - 10235,21 грн. (23,958 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (13 009,34 грн.);

4) договір страхування №06/05-133-23980 (ОСОБА_9) - 790,35 грн. (14,639 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (5398,95 грн.);

5) договір страхування №06/02-010-00485 (ОСОБА_10) - 675,54 грн. (18,882 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (3577,69 грн.);

6) договір страхування №06/05-133-25190 (ОСОБА_11), - частка відповідача склала 1870,64 грн. ( 19,059 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (9815,00 грн.)

7) договір страхування №06/01-008-00096 (СК «Українська страхова группа») - 392,12 грн. (22,222 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1925,78 грн.);

8) договір страхування №06-R/02-003-00095 (ОСОБА_12) - 6 786,67 грн. (16,584 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (41327,00 грн.);

9) договір страхування №06/05-133-15510 (ОСОБА_13) - 73,78 грн. (14,312 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (515,52 грн.);

10) договір страхування №06/18-143-00316 (ОСОБА_14) - 11,95 грн. (0,609 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1962,83 грн.);

11) договір страхування №06/05-133-06760 (ОСОБА_15) - 98,62 грн. ( 20,291 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (761,84 грн.);

12) договір страхування №06/01-008-00188 (ОСОБА_16) - 886,78 грн. ( 24,074 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (3683,56 грн.);

13) договір страхування №06/08-000-00006 (ОСОБА_17) - 188,30 грн. ( 17,512 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1075,24 грн.);

14) договір страхування №06/22-124-00268 (ОСОБА_18) - по ДТП 27.10.2006 - 1669,51 грн. (20,830 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (8014,91 грн.);

15) договір страхування №06/22-124-00268 (ОСОБА_18) - по ДТП 06.09.2006 - 215,00 грн. (20,830 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1032,15 грн.);

16) договір страхування №06/04-116-00202 (ОСОБА_19) - 159,41 гри. (13,519 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1179,17 грн.);

17) договір страхування №06/05-133-12450 (ОСОБА_20) - 432,63 грн. (13,789 % суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (3137,48 грн.).

Відповідач зобов'язаний протягом 5-х робочих днів з дня отримання від позивача Рахунку-бордеро премій та Рахунку-бордеро збитків, підписати ці рахунки, скріпити печаткою та направити по одному з примірників на адресу перестрахувальника (пункт 3.4.2. Договору).

За змістом пункту 3.4.3. Договору відповідач зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання від перестрахувальника документів на виплату страхових відшкодувань (09.04.2010) сплатити перестрахувальнику свою частку у сумі страхового відшкодування, отже оплату відповідно до умов Договору відповідач мав здійснити не пізніше 23.04.2010 включно.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» з огляду на наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою укладений між сторонам у справі Договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум №91-017/06-03 від 27.12.2005 є договором перестрахування та договором страхування.

За договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування (стаття 987 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про страхування» перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Так, позивач на виконання умов Договору перестрахування направляв позивачу лист-вимогу про здійснення виплати частки страхового відшкодування №09/977 від 01.04.2010, до якого додав документи, що регламентують страховий випадок. Даний лист отримано відповідачем 09.04.2010 та зареєстровано за номером №1528/0/1-10 (том 1, а.с. 100), що підтверджується штампом вхідної кореспонденції ПАТ СК «Нова» з внутрішнім штрихкодом, чим спростовуються заперечення відповідача щодо неотримання вказаного листа.

Посилання скаржника на те, що вказаний лист підписаний насправді не генеральним директором позивача Соніною Т.В., не містить печатки юридичної особи та зроблений не на фірмовому бланку позивача, що, на думку відповідача, викликає сумніви у його дійсності, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції факт дійсності вказаного листа відповідачем не заперечувався, а доводи відповідача у цій частині наразі ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Відповідно до пункту 3.3.3. Договору перестраховик має право вимагати від перестрахувальника надання копій документів, зазначених в п. 3.2.3.3. цього Договору, що стосуються окремого страхового випадку.

Однак, відповідач не скористався наданим йому згідно пункту 3.3.3. Договору правом вимоги необхідних йому документів, та не звертався до позивача з такими вимогами або зауваженнями щодо вже отриманих від позивача документів.

Крім того, положеннями пункту 3.3.6. Договору визначено право перестраховика на відмову у виплаті своєї частки страхового відшкодування або зменшення її розміру, зокрема, у випадку, коли, перестраховик не надав повністю або частково документів, зазначених в пункті 3.2.3. даного Договору. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається перестраховиком не пізніше останнього дня, визначеного пунктами 3.4.3., 3.4.4., для виплати страхового відшкодування і повідомляється перестрахувальнику в письмовій формі з мотивованим обґрунтуванням причин відмови.

Водночас, відповідач виставлених рахунків не підписав та частку у сумах страхового відшкодування позивачу не сплатив, зауважень до вказаного переліку збитків, які заявлені, але не сплачені, відповідачем до суду не надано. Також, у матеріалах справи відсутнє мотивоване рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування в порядку, передбаченому пунктом 3.3.6. Договору.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 26.02.2013 у справі №5011-69/9465-2012.

З огляду на вищевикладене, факт наявності заборгованості відповідача у розмірі 24 966,53 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, за порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договором позивачем було заявлено до стягнення 22 643,86 грн. інфляційних втрат та 3960,44 грн. 3% річних.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 22 643,86 грн. інфляційних втрат та 3960,44 грн. 3% річних.

Крім того, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за неналежне виконання умов Договору у розмірі 4 543,91 грн.

Нарахування пені є штрафною санкцією та, відповідно, окремим видом господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.3. Договору сторони погодили, що несуть відповідальність одна перед одною за несвоєчасне виконання передбачених Договором розрахунків у вигляді сплати пені у розмірі 0,1% від суми платежу, що прострочений, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день затримки.

Так, позивачем нараховано 4543,91 грн. пені за період з 26.04.2010 до 24.10.2010.

Водночас, у матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки (пені) (том 1, а.с. 210).

Як передбачено пунктом 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та відмовляє позивачу у стягненні з відповідача пені у розмірі 4 543,91 грн. у зв'язку зі спливом строку спеціальної позовної давності в 1 рік.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №910/21298/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №910/21298/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/21298/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх