РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа № 910/25337/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово»

про стягнення 50000,00 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Чуріков А.Д. (представник за довіреністю);

від відповідача: Ніколенко Є.А. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.09.2014, на перехресті вул. Лаврська та вул. Старонаводницька у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Камаз», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Хюндай» - ОСОБА_5 (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03 від 03.12.2013, виплатив власнику пошкодженого автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, страхове відшкодування в розмірі 52200,00 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Камаз», д.н.з. НОМЕР_1, було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово», позивач, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування з урахуванням франшизи, в розмірі 50000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що позивачем не доведено об'єктивність розміру виплаченого страхового відшкодування, у зв'язку з чим позивач не набув права на отримання здійсненого відшкодування у порядку регресу. Так, зазначив, що згідно наявної документації автомобіль «Хюндай» визнано конструктивно знищеним, при цьому виплачено різницю між страховою сумою за договором добровільного страхування та вартістю залишків автомобіля. При цьому вартість залишків автомобіля після ДТП не підтверджується належними доказами, такими як зобов'язуюча пропозиція з викупу автомобіля чи у випадку відсутності попиту на такий автомобіль - висновку експерта.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.12.2013 між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03, за умовами якого застраховано автомобіль марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи відомостей про дорожньо-транспортну пригоду № 9434597, 10.09.2014, на перехресті вул. Лаврська та вул. Старонаводницька у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Камаз», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої пошкоджено вказані автомобілі.

Постановою Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/32916/14-п від 21.11.2014 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03 від 03.12.2013, на підставі страхового акту № 1.001.14.14907/VESKO31867 від 14.11.2014, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, в розмірі 52200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 141662 від 18.11.2014.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО, ПрАТ «Алеко-Сервіс», № 974 від 30.09.2014, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 104844,29 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Згідно з довідкою МТСБУ, наданою позивачем, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Камаз», д.н.з. НОМЕР_1, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6685887 у ПрАТ СК «Здорово», діючим на момент ДТП (10.09.2014). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 27.1.2. договору добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03 від 03.12.2013 передбачено, що для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику, зокрема, заяву на виплату страхового відшкодування за формою, встановленою страховиком. Заява на виплату страхового відшкодування підписується страхувальником під час звернення до страховика (його представника).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження надання страхувальником заяви на виплату страхового відшкодування, позивачем надано її завірену копію, що не містить дати її підписання, ПІБ особи, що звертається, а також не містить підпису страхувальника або особи, яка має право на звернення з такою заявою, що не може бути розцінене, як належне підтвердженням звернення страхувальника до страховика із такою заявою.

Відповідно до п. 29.5.6 договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами договору.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування вбачається, що такий розрахунок здійснений на умовах «Повна загибель».

Відповідно до п. 28.8 договору, при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми (з урахуванням умов п. 28.25 договору) за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (розділ 15 та 23 договору), вартості пошкодженого транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 10 договору франшизи (з урахуванням умов п.28.9 договору). Вартість пошкодженого транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо такого транспортного засобу (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозиції на ринку).

З розрахунку страхового відшкодування вбачається, що ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП, тобто вартість залишків пошкодженого автомобіля, була визначена на підставі розрахунку вартості деталей придатних до використання пошкодженого транспортного засобу від 07.11.2014, в той час як сам розрахунок датований 05.11.2014 року.

Суд зазначає, що вартість деталей, придатних до використання не є розрахунком вартості пошкодженого під час ДТП транспортного засобу в розумінні закону та умов договору, оскільки така вартість розраховується у порядку, визначеному законодавством, на підставі методик, оцінок тощо.

Позивачем також не надано доказів вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо автомобіля марки «Хюндай» (модель «Туксон»), що у разі відсутності такого попиту надало б страховику право на визначення вартості придатних залишків шляхом експертної оцінки.

Однак позивачем вартість придатних залишків застрахованого транспортного засобу було визначено на підставі розрахунку від 07.11.2014, чим порушено умови договору, а саме п. 28.8, оскільки такий спосіб визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу умовами договором не передбачений.

З огляду на викладене, враховуючи порушення позивачем порядку визначення суми страхового відшкодування, та, відповідно, недоведеність та необґрунтованість суми здійсненого страхового відшкодування, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Таким чином, за подання до суду цієї позовної заяви позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 1218 грн.

З урахуванням викладеного, на підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в сумі 1218 грн. покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 12.02.2016

Суддя Я.В. Маринченко