РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/30180/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-Київ"

про: стягнення заборгованості в сумі 248 000,00 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Чорний Д.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 03 лютого 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Українська технологічна компанія", 27.11.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 1811-15 від 18.11.2015 року до відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Берізка-Київ", про стягнення заборгованості в сумі 248 000,00 грн.

Ухвалою суду від 30.11.2015 року порушено провадження у справі № 910/30180/15, призначено розгляд справи на 12.01.2016 року.

Через відділ діловодства суду 30.12.2015 року від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду для долучення до матеріалів справи, оформлені супровідним листом № 2812/-15-1 від 28.12.2015 року, які були долучені судом до матеріалів справи.

Судове засідання 12.01.2016 року не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Комарової О.С. на лікарняному.

Ухвалою суду від 22.01.2016 року розгляд справи призначено на 27.01.2016 року.

Через відділ діловодства суду 26.01.2016 року від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи № 2601/16-1 від 26.01.2016 року, яке долучено судом до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 27.01.2016 року не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року судом розгляд справи відкладено до 03.02.2016 року.

В судове засідання 03.02.2016 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача не з'явився, вимог ухвал не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було досягнута усна домовленість, відповідно до якої позивач поставляє відповідачу обладнання для розливу миючих рідин.

30 листопада 2012 року позивачем було поставлено обладнання для розливу миючих рідин в кількості 1 шт., на загальну суму 248 000,00 грн., що підтверджується, наявними в матеріалах справи рахунком на оплату № 42 від 30.11.20.12 року, якою передбачено оплату протягом 60 календарних днів та видатковою накладною № 42 від 30.11.2012 року.

Разом з тим судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату отриманого товару в розмірі 248 000,00 грн., таким чином у відповідача утворилась заборгованість в сумі 248 000,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вже було встановлено судом, 30 листопада 2012 року позивачем було поставлено обладнання для розливу миючих рідин в кількості 1 шт., на загальну суму 248 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи, рахунком на оплату № 42 від 30.11.20.12 року, якою передбачено оплату протягом 60 календарних днів, видатковою накладною № 42 від 30.11.2012 року та податкової накладною.

Відповідачем не здійснено оплату отриманого товару в розмірі 248 000,00 грн., таким чином у відповідача утворилась заборгованість в сумі 248 000,00 грн., яку станом на час розгляду справи не погашено.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку відповідача, приймаючи до уваги прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару, у зв'язку з тим, що останньої датою сплати отриманого товару було 29.01.2013 року, суд дійшов висновку про те, що стягненню з покупця на користь постачальника підлягає 248 000,00 грн. основного боргу.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню в розмірі 248 000,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3 720,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-Київ" (ЄДРЮОФОП 32776107, адреса: 03190, м. Київ, ВУЛ.ЕСТОНСЬКА, будинок 5, квартира 38) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" (ЄДРЮОФОП 24919883, адреса: 02125, м. Київ, ПРОСПЕКТ АЛІШЕРА НАВОЇ, будинок 69, офіс 371) грошові кошти основного боргу в розмірі 248 000,00 грн. (двісті сорок вісім тисяч гривень) та судовий збір - 3 720,00 грн. (три тисячі сімсот двадцять гривень). Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/30180/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 05.02.2016 року.

Суддя О.С. Комарова