РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/157/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Прушинські"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марчека Строй"
простягнення 72 840,89 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаРатушняк П.В. (представник за довіреністю від 01.02.2016)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Прушинські" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марчека Строй" про стягнення з останнього 72 840,89 грн заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/157/16 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

09.02.2016 від позивача до суду надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

В судове засідання 09.02.2016 з'явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи судом, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В ході здійснення господарської діяльності та на виконання усних домовленостей позивач за рахунком-фактурою № ПШ-0001985 від 24.06.2015 на суму 1 228 464,58 грн протягом липня 2015 року здійснив відповідачу поставку товарів (будівельних матеріалів) на загальну суму 1 072 840,89 грн. згідно з видатковими накладними № ПШ-0003560 від 09.07.2015 на суму 425 937,32 грн, № ПШ-0003567 від 16.07.2015 на суму 531 138,67 грн, № ПШ-0003916 від 16.07.2015 на суму 115 764,90 грн та № ПШ-0003916 від 16.07.2015 на суму 115 764,90 грн.

На підтвердження факту здійснення поставки відповідачу товарів на суму 115 764,90 грн. позивачем приєднано до позовної заяви копію видаткової накладної № ПШ-0003916 від 16.07.2015 на суму 115 764,90 грн., підписаної в двосторонньому порядку повноважними представникам сторін та скріплених печатками обох товариств, довіреність № 31 від 16.07.2015 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Марчека Строй" на отримання матеріальних цінностей.

В матеріалах справи міститься банківська виписка, відповідно до якої по рахунку-фактурі № ПШ-0001985 від 24.06.2015 сплачено загалом 1 000 000,00 грн.

Позивач стверджує, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 72 840,89 грн. (1 072 840,89 грн - 1 000 000,00 грн), що не повністю сплачена відповідачем за видатковою накладною № ПШ-0003916 від 16.07.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор (стаття 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Статтею 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, зважаючи на встановлені судом обставини та викладені положення законодавства, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст. 181 ГК України, між позивачем та відповідачем було укладено господарський договір у спрощений спосіб.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Отже, позивач, уклавши із відповідачем господарський договір у спрощений спосіб, мав на меті поставити товар та отримати грошові кошти за нього, а відповідач - отримати та оплатити товар.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Приписами ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем залишився неоплаченим поставлений позивачем товар в рамках усного договору на суму 72 840,89 грн., доказів сплати за нього грошових коштів в ході розгляду справи відповідачем в матеріали справи подано не було.

Отже, з огляду на встановлений судом факт прострочення відповідача у господарських відносинах з позивачем, що стосуються поставки товару за договором, укладеним у спрощений спосіб, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача на отримання грошових коштів шляхом задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Марчека Строй" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 41, ідентифікаційний код 38939109) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прушинські" (07600, Київська обл., Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Чкалова, 135А, ідентифікаційний код 32925902) 72 840 (сімдесят дві тисячі вісімсот сорок) грн. 89 коп. основного боргу та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак