ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р.Справа № 922/6394/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 141263,35 грн.
за участю представників:

позивача - Поліщук О.Л., довіреність № 2 від 12.01.2016 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків (позивач) 15.12.2015 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, про стягнення 141263,35 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором оренди № Апп 6.13 від 01.08.2013 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 90222,17 грн. , 3 % річних в розмірі 3262,83 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 47778,35 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6394/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 19 січня 2016 року о 12:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 січня 2016 року розгляд справи № 922/6394/15 відкладено на 02 лютого 2016 р. об 11:20год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав. Разом з тим, про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення з датою (28.01.2016 р.) та відміткою про вручення відповідачу ухвали господарського суду Харківської області від 19.01.2016 року по справі № 922/6394/15.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа №922/6394/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

01.08.2013 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) було укладено Договір оренди № Апп6.13 (далі-Договір) (т.с. І а.с. 11-13), відповідно до умов п. 1.1. якого, у порядку на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов'язався передати орендарю у строкове платне користування нежитлові приміщення, визначені цим Договором, а орендар зобов'язався прийняти приміщення у користування та сплатити орендарю орендну плату.

Згідно з п. 1.2. вищевказаного Договору, орендовані приміщення розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Загальна площа орендованого приміщення: 156,75 кв.м., в тому числі:

- 1/2 частини нежитлового приміщення 1-го поверху - 10,2 кв.м.;

- 1/2 частину нежитлового приміщення 2-го поверху 135,45 кв.м.;

- 1/2 частини сходової клітини 1-2 поверхів - 11,1 кв.м.

Приміщення передається у користування орендарю для розміщення торгових площ і офісних приміщень (п. 1.4. Договору).

Таким чином, сума орендної плати за користування приміщенням становить (135,45 + 10,2) х 80 + 11,1 х 50 = 12207 грн. на місяць.

Відповідно до п. 2.5. Договору, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю орендну плату незалежно від результатів своєї господарської діяльності з моменту підписання акту прийому - передачі приміщення.

Згідно з умовами п. 2.6. Договору, сторони погодили та встановили, що орендна плата за перший і останній місяці має бути сплачена орендарем авансовим платежем на протязі трьох банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі приміщення на підставі рахунку орендодавця. У подальшому орендар зобов'язаний щомісячно до 5 числа поточного місяця в період усього терміну оренди, зазначеного у п. 6.1. Договору, самостійно сплачувати орендну плату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця або через касу орендодавця. При письмовому попередженні з боку орендаря допускається оплата до 10 числа поточного місяця.

У разі зміни розміру орендної плати вона сплачується орендарем на підставі наданого орендодавцем рахунку (п. 2.7. Договори).

Умовами пункту 2.8. Договори, сторони передбачили, що орендна плата не включає вартість комунальних послуг і експлуатаційних витрат (електропостачання, водопостачання, теплопостачання, т/о газового устаткування, послуги зв'язку, водовідведення, пожежної сигналізації, охоронної сигналізації, вивезення сміття, прибирання прилеглої території, дезинфекції, дератизації та інше). Відшкодування витрат на їх оплату здійснюється орендарем на підставі рахунків орендодавця на протязі трьох банківських днів з дати виписки рахунку.

Згідно з п. 4.1.8. Договору, орендар зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, а також компенсувати витрати на оплату комунальних послуг.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав належним чином свої зобов'язання за вищевказаним Договором оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р. та 01 серпня 2013 року, на виконання умов п. 1.1. Договору передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 156,75 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, в т.ч.: 1/2 частини нежитлового приміщення 1-го поверху - 10,2 кв.м.; 1/2 частину нежитлового приміщення 2-го поверху 135,45 кв.м.; 1/2 частини сходової клітини 1-2 поверхів - 11,1 кв.м., про що між сторонами складено та підписано Акт приймання - передачі приміщення від 01.08.2013 р. до Договору оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р. (т.с. І а.с. 14).

Позивач вернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує, що відповідач, в порушення умов п.п. 1.1., 2.2., 2.5., 2.6., 2.8. та п. 4.1.8. Договору оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р. орендну плату та витрати на оплату комунальних послуг проводив несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, а саме, за лютий 2014 р. на суму 4773,17 грн., за березень 2014 р. на суму 12207,00 грн., за квітень 2014 р. на суму 12207,00 грн., за травень 2014 р. на суму 12207,00 грн., за червень 2014 р. на суму 12207,00 грн., за липень 2014 р. на суму 12207,00 грн., за серпень 2014 р. на суму 12207,00 грн. та за вересень 2014 р. на суму 12207,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р. складає 90222,17 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем подано до матеріалів справи рахунки та Акти наданих послуг за спірний період, які підписані між сторонами (т.с. І а.с. 15-30).

Таким чином, вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

На момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм чинного Закону, які регулюють спірні правовідносини, що виникли між сторонами, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем господарському суду не спростував, не надав суду відзив на позов або доказів належного виконання умов Договору оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р., господарський суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 90222,17 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи № 922/6394/15 доказами, такі, що не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 3262,83 грн. та індексу інфляції в розмірі 47778,35 грн., господарський суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Господарським судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р. щодо своєчасної сплати орендної плати та витрат на оплату комунальних послуг.

Таким чином, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Відповідно до листа Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

У силу приписів п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, а саме, нарахування 3262,83 грн. 3 % річних (нараховані за період з: 01.10.2014 р. по 14.12.2015 р.) та нарахування 47778,35 грн. індексу інфляції (нараховані за період: з жовтня 2014 р. по листопад 2015 р.), господарський суд приходить до висновку, що даний розрахунок позивача не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2119,00 грн. в даному разі покладаються на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61146, АДРЕСА_1, КОД: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (61166, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, ) - 90222,17 грн. заборгованості за Договором оренди № Апп6.13 від 01.08.2013 р.; 3262,83 грн. 3 % річних; 47778,35 грн. індексу інфляції; 2119,00 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя Є.М. Жиляєв