ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6625/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ПАТ "Кредобанк", м. Львів
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 20259,48 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №8131 від 30.09.2015 року,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості, штрафу за додатковим договором №1 від 04.09.2014 р. про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) №790 від 04.09.2014 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в розмірі 20259,48 грн., з яких: 14235,94 грн. - неповернута сума кредиту; 1,19 грн. - прострочені відсотки; 3574,49 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 1708,28 грн. - штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 425,57 грн. - сума інфляції за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 202,86 грн. - упущена вигода за період з 04.09.2015 р. по 07.12.2015 р.; 111,15 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за додатковим договором №1 від 04.09.2014 р. про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) №790 від 04.09.2014 р.

08.02.16р. на підставі розпорядження керівника апарата господарського суду Харківської області та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.16р., у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ольшанченко В.І., справу №922/6625/15 передано для розгляду судді Шарко Л.В.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Приймаючи до уваги абзац 4 п. 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11р. у разі залучення до участі у справі іншого відповідача або заміни неналежного відповідача розгляд справи починається заново (стаття 24 ГПК), заново розгляд справи починається і в разі прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору. Продовження цього строку можливе у порядку і з підстав, зазначених у частині третій статті 69 ГПК.

Таким чином, строк розгляду справи 922/6625/15 починається заново, а також спочатку починається перебіг двохмісячного строку вирішення справи.

20.01.16р. представник позивача надав письмові пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Також, представником позивача було надано до суду документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

05.02.15р. представник позивача надав клопотання про проведення судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів.

05.02.15р. представник позивача надав клопотання з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 08.02.16р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 08.02.16р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи та відзив на позовну заяву не надав.

Згідно п. п. 4.1.1 п. 4.1. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 1149 від 12.12.2007р. нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

Відповідно до п. 4.2. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1149 від 12.12.2007р. при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 4.1 нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (аркуш справи №168), станом на 14.01.16 року, місцезнаходження відповідача 61146, АДРЕСА_1, та саме на цю адресу надсилались процесуальні документи, а позивачем позовна заява.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України має право розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

04 вересня 2014 року між ПАТ "КРЕДОБАНК" (надалі - "Позивач") та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - "Відповідач") був укладений Договір №790 банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців), відповідно до якого ОСОБА_3 відкриває Позичальнику картковий рахунок №418 (в гривні).

04 вересня 2014 року між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір №1 про встановлення ліміту кредитування до ОСОБА_3 банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців) №790 від 04.09.2014 р. (надалі - "Договір"), згідно якого на рахунку Позичальника встановлено, максимальну суму ліміту кредитування у розмірі 10 000,00 грн. (Десять тисяч гривень 00 коп.) на строк до 03 вересня 2015 року (п. 2.1 та п. 2.4. ОСОБА_3).

Відповідно до ОСОБА_3 зобов'язується, в разі перевищення суми видаткових операцій Позичальника за банківською платіжною карткою над залишком коштів по рахунку, надати Позичальнику короткостроковий кредит (ОСОБА_4), тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для здійснення операцій визначених ОСОБА_3, а Позичальник зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним. (розділ 1, п.2.2, п.2.3 п.2.4, п.4.1 ОСОБА_3).

Відповідачем порушено розділ 1, п.2.2, п.2.3 п.2.4, п.4.1. Кредитного договору та ст. ст. 629, 1054 Цивільного кодексу України щодо своєчасного повернення ОСОБА_4 та сплати відсотків, що підтверджується нижче викладеним.

Кредитний договір був укладений на умовах поворотності, строковості, платності використання грошових коштів, відповідно до яких Відповідач зобов'язався повернути Позивачу ОСОБА_4 в повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором, сплачувати комісію та проценти за користування ОСОБА_4 (р. 1, п. 2.2., п. 2.3., п. 2.4, п. 4.1. Кредитного договору).

Пунктом 2.2. Кредитного договору встановлено процентну ставку в розмірі 0,01% річних.

Пунктом 3.2. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування ОСОБА_4 нараховуються щоденно на суму заборгованості по ОСОБА_4 за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, вказаної у п. 2.2. Кредитного договору з урахуванням строку користуванням ОСОБА_4 з моменту надання ОСОБА_4 до терміну, вказаного у п. 2.4. Кредитного договору.

Пунктом 2.3 Кредитного договору встановлено, що комісія від дебетового обороту кредитних ресурсів по рахунку 2,5%.

Згідно пункту 4.1. Кредитного договору, Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу ОСОБА_4 у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього.

У зв'язку з порушенням Відповідачем своїх зобов'язань по Кредитному договору Позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору, а саме: на адресу Відповідача була направлена вимога про необхідність виконання зобов'язань по Кредитному договору вих.№2015/11/02-1 від 02.11.2015 р., шляхом сплати заборгованості, проте вказана вимога станом на день подання позову Відповідачем задоволена не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором не виконав, ОСОБА_4 в порядку і термін, передбачений Кредитним договором не повернув, у зв'язку з чим у Відповідача станом на 07.12.2015 року виникла заборгованість, а саме: 14235,94 грн. - неповернута сума кредиту; 1,19 грн. - прострочені відсотки; 3574,49 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив заборгованість та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Пунктом 2.6 Кредитного договору передбачений, штраф, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по ОСОБА_3 у розмірі 3% від суми непогашеної кредитної заборгованості станом на останній робочій день кожного звітного місяця в якому було виявлено непогашення кредитної заборгованості.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф, за період з 04.09.2015 року по 07.12.2015 року у розмірі 1708,28 грн.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. ОСОБА_3 або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України, передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Суд, розглянувши дану вимогу, вважає за можливе її задовольнити, як таку, що відповідає діючому законодавству та стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 1708,28 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 111,15грн. та інфляційних втрат в розмірі 425,57 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до 6.2 ОСОБА_3 при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми ОСОБА_4 (його частини) на вимогу Позивача повертає цю суму, отриманого овердрафту збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 111,15 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 425,57 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 425,57 грн.

Також, пунктом 6.4 ОСОБА_3 встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання Відповідачем зобов'язань по своєчасному поверненню ОСОБА_4, Відповідач на вимогу Позивача, крім сплати штрафу, відшкодовує Позивачу заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Упущена вигода розраховується наступним чином: сума, яка несплачена, помножена на розмір річних процентів, сказаний у п.2.2 (0,01%) який збільшений у 1,5 рази, і на кількість днів.

Таким чином, позивачем було нараховано відповідачу упущену вигоду за період з 04.09.2015 по 07.12.2015 року в сумі 202,86 грн.

Зважаючи на вищенаведене, вимоги позивача є обгрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи та не спростованими відповідачем, тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі судові витрати слід покласти на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 612, 623-625, 631, 629, 1054 Цивільного кодексу України; ст.ст. 175, 179, 180, 188, 189, 190, 193, 197, 203, 216-218, 222, 224, 226, 229, 230 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61146, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (79026, м. Львів, вул. Сахарова,78, рахунок № 57, відкритий в ЦФ ПАТ "КРЕДОБАНК", МФО 325365, ) 14235,94 грн. - неповернута сума кредиту; 1,19 грн. - прострочені відсотки; 3574,49 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 1708,28 грн. - штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 425,57 грн. - сума інфляції за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 202,86 грн. - упущена вигода; 111,15грн. - 3% річних, витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_5