ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 лютого 2016 року Справа № 922/4648/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Куровського С.В., Ткаченко Н.Г.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Флора"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року
у справі Господарського суду № 922/4648/13 Харківської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтал-Флора"
до 1. Науково-виробничої фірми "Сінтал'Д" - товариства з обмеженою відповідальністю; 2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження"; 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське"
про визнання права власності та зобов'язання внести зміни до статутного фонду
В С Т А Н О В И В :

подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті Флора" (далі - скаржником) касаційна скарга не може бути прийнята Вищим господарським судом України до розгляду, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з таких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму та зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

З 01.11.2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, яким встановлено ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення та ухвали господарського суду.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції зі змінами, внесеними Законом України №484-VIII від 22.05.2015 року, який набрав чинності 01.09.2015 року, передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом у листопаді 2013 року), ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складала 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" №5515-VI від 06.12.2012 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2013 року становив 1 147 грн.

Пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 року роз'яснено про те, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Положеннями статей 113, 140, 144 Цивільного кодексу України передбачено, що товариством з обмеженою відповідальністю, як різновидом господарських товариств, є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про господарські товариства", вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно (частку у статутному капіталі господарського товариства) визначається з урахуванням вартості спірного майна (частки у статутному капіталі), тобто як зі спору майнового характеру, що узгоджується з роз'ясненнями відповідно до пункту 2.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову (з урахуванням заяви про зміну предмета спору) у даній справі є визнання за позивачем права власності на частку у статутному капіталі відповідача-3 в розмірі 99,9124 % від усього статутного капіталу та на частку в статутному капіталі відповідача-2 в розмірі 99,97 % від усього статутного капіталу; зобов'язання відповідача-3 внести зміни до Статуту про те, що позивач, як учасник товариства, є власником частки в розмірі 99,9124 % статутного капіталу відповідача-3 та здійснити передбачені законодавством заходи для забезпечення державної реєстрації зазначених змін; зобов'язання відповідача-2 внести зміни до Статуту про те, що позивач, як учасник товариства, є власником частки в розмірі 99,97 % статутного капіталу відповідача-2 та здійснити передбачені законодавством заходи для забезпечення державної реєстрації зазначених змін (том 1, а.с. 4 - 5, 19 - 22).

Отже, у позовній заяві позивачем об'єднано три вимоги: майнову вимогу про визнання права власності на частки в статутних капіталах відповідачів 2, 3 та дві вимоги, які не підлягають вартісній оцінці та мають немайновий характер (зобов'язання відповідачів 2, 3 внести відповідні зміни до установчих документів та здійснити державну реєстрацію таких змін).

Як вбачається зі статті 65 Статуту ТОВ "Козіївське" (в редакції від 19.08.2009 року), частка у статутному капіталі відповідача-3, щодо якої виник спір, становить 99,9124 %, що еквівалентно 5 087 444, 12 грн. (грошові кошти на суму 12 602, 29 грн., а також рухоме і нерухоме майно загальною вартістю 5 074 841, 83 грн.) (том 1, а.с. 73 - 95).

Відповідно до статті 59 Статуту ТОВ "Відродження" (в редакції від 07.11.2012 року), частка у статутному капіталі відповідача-2, визнання права власності на яку за позивачем є предметом позовних вимог, складає в 99,97 % та становить 7 398 грн. грошових коштів (том 1, а.с. 96 - 107).

Отже, ціна позовних вимог майнового характеру становить 5 094 842, 12 грн., тому за подання у листопаді 2013 року позову в цій частині підлягав до сплати судовий збір в розмірі 68 820 грн. (60 розмірів мінімальних заробітних плат станом на 1 січня 2013 року).

Відтак, звертаючись до Вищого господарського суду України у грудні 2015 року з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року у даній справі, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 85 336, 80 грн. ((68 820 грн. + 1 147 + 1 147) * 120 %).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги від 24.12.2015 року, скаржником надано платіжні доручення №71 від 15.12.2015 року та №72 від 17.12.2015 року про сплату судового збору на загальну суму 4 384, 80 грн., що не відповідає зазначеним положенням Закону України "Про судовий збір".

З огляду на таке, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 ГПК України. При цьому, виходячи з положень частини 3 статті 1113 ГПК України, скаржник вправі повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Флора" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року у справі №922/4648/13 повернути скаржнику.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

Н.Г. Ткаченко