ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 911/3220/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенко М.М. (головуючий),
Вовк І.В. (доповідач), Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року у справі № 911/3220/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 21 589 510,67 грн., пені в сумі 995 209,16 грн., 3% річних у сумі 248 048,71 грн. та 418 059,95 грн. інфляційних сум у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання з оплати отриманого у січні 2013 року - лютому 2014 року за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року № 13-383-ВТВ.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.01.2015 року (судді: Кошик А.Ю., Горбасенко П.В., Ярема В.А.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року (судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., Коротун О.М.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 21 589 510,67 грн., пеню в сумі 995 209,16 грн., 3% річних в сумі 248 048,71 грн. та 418 059,95 грн. інфляційних сум.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом апеляційної інстанції порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

У судовому засіданні 30.12.2015 року оголошувалася перерва до 20.01.2016 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.01.2016 року було продовжено строк розгляду касаційної скарги на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 20.01.2016 року оголошувалася перерва до 03.02.2016 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що 04.01.2013 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-383-ВТВ, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору продавець передає покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 210000, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - на газорозподільних станціях (ГРС) ДК "Укртрансгаз".

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Як визначено у п. 5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

У п. 5.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №1) ціна за 1000 куб.м газу становить 3 459 грн. без урахування ПДВ та ін. зборів.

До сплати ціна за 1000 куб.м газу - 3 528,18 грн., крім того, ПДВ - 20% - 705,64 грн., всього з ПДВ - 4 233,82 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно п. 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

За п. 6.2 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем пунктів 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком дії непереборної сили (форс-мажорних обставин).

При цьому, за п. 8.2 договору під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Згідно з п.п. 8.3., 8.4 договору сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства.

Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 8.5 договору виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

У відповідності до п. 11.1. договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою від 31.12.2013 року № 2 до цього договору статтю 11."Строк дії договору" викладено у новій редакції, відповідно до якої дія договору пролонгована до 31 грудня 2014 року.

Протягом січня 2013 року - лютого 2014 року позивач передав у власність відповідачу природний газ у обсязі 17355,240 тис. м3 на загальну суму 71 174 928,51 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 31.08.2013 року, від 31.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від 31.12.2013 року, від 31.01.2014 року та від 28.02.2014 року.

Відповідачем було частково здійснено оплату за отриманий газ у сумі 49 585 417,84 грн., неоплаченим залишився газ на суму 21 589 510,67 грн.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 03.12.2014 року № 2018 засвідчено ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз", що окупація території АР Крим Російською Федерацією є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) з 27.02.2014 року та дату їх закінчення встановити неможливо.

Предметом даного судового розгляду є вимоги продавця до покупця про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних сум у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання з оплати одержаного природного газу на підставі договору купівлі-продажу.

Висновок суду першої інстанції про відмову в позові у зв'язку з його передчасністю мотивовано виникненням обставин непереборної сили в період настання строку виконання зобов'язання з оплати природного газу, що за умовами договору є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання та відкладення строку виконання зобов'язання на строк дії форс-мажорних обставин.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та задовольняючи позов про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних сум, виходив із встановлення обставин порушення відповідачем договірних зобов'язань з оплати одержаного природного газу за спірний період, а також з відсутності підстав для застосування наслідків непереборної сили, оскільки строк виконання зобов'язання настав до виникнення форс-мажорних обставин.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 4 статті 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у разі порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

За загальним правилом обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати" торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Частиною 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати" передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

З урахуванням наведеного та умов Розділу 8 договору можна зробити висновок, що виникнення форс-мажорних обставин може бути підставою для відстрочення виконання зобов'язання, строк якого настав під час дії цих обставин непереборної сили.

Однак, дійшовши висновку як про задоволення позову, так і про відмову в його задоволенні, суди попередніх інстанцій не встановили строку виконання зобов'язання з оплати спірного обсягу поставленого природного газу та часу його поставки, а також не визначили за якими актами приймання-передачі виникла спірна заборгованість, а звідси й не з'ясували в якій саме частині зобов'язання строк його виконання може буде відкладено на строк дії форс-мажорних обставин.

Натомість висновок суду першої інстанції про те, що строк оплати природного газу у покупця настав під час дії форс-мажорних обставин, та протилежний висновок апеляційного господарського суду про виникнення зобов'язання з оплати його вартості до настання подій, які визнані ТПП України як форс-мажорні, зроблено без повного та всебічного дослідження матеріалів справи та доводів сторін й приписів норм матеріального права, що є порушенням вимог ст. 43 ГПК України.

При цьому, навівши у прийнятих рішеннях п. 8.2 спірного договору, за яким строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин, суди не дали правової оцінки співвідношенню між собою його умов та умов п. 8.5 договору, відповідно до якого виникнення цих обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Разом з тим, ст. 607 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

У той же час, суди обох інстанцій не з'ясували, чи містять наведені у сертифікаті Торгово-промислової палати обставини непереборної сили ознаки надзвичайності та невідворотності для виконання відповідачем обов'язку за договором поставки з оплати одержаного природного газу.

Крім того, посилаючись на недоведеність факту повідомлення відповідачем позивача у визначений договором строк про виникнення форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції не навів, які правові наслідки встановлені чинним законодавством або умовами договору у випадку неповідомлення або несвоєчасного повідомлення стороною про їх настання.

До того ж, судами обох інстанцій не було з'ясовано обставин, пов'язаних з виконанням відповідачем зобов'язання щодо повідомлення позивача про обставини форс-мажору.

Водночас, судам слід було врахувати положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово-окупованій території України".

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року та рішення господарського суду Київської області від 15.01.2015 року скасувати, і справу № 911/3220/14 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя М.Черкащенко

Судді І.Вовк

Н.Нєсвєтова