ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6555/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехкомбі", м. Мерефа
про стягнення коштів в розмірі 4009,71 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 07.12.2015 р.,

Представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехкомбі", м. Мерефа, про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 3083,20 грн. та пені в сумі 926,51 грн. за договором оренди № 4680-Н від 15.07.2010р., укладеним між сторонами даного спору.

Ухвалою господарського суду від 28.12.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.01.2016р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2016р. розгляд справи відкладався на 08.02.2016р. о 10:30 год.

У судовому засіданні 08.02.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 3915), які долучаються до матеріалів справи та клопотання, в якому відмовився від частини заявленої до стягнення суми пені в розмірі 895,84 грн. В іншій частині просив суд задовольнити вимогу про стягнення з відповідача суми пені (вх. № 3938).

У призначене судове засідання 08.02.2016р. представник відповідача не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, за адресою зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 03.02.2016р., про що свідчать відмітки про направлення ухвал суду, які направлялись на адресу відповідача. Як свідчать матеріали справи, ухвала суду від 28.12.2015р. повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв'язку за закінченням терміну зберігання.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначає, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач ТОВ "Агротехкомбі", належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Присутній в судовому засіданні 08.02.2016р. позивач вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд, згідно ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

15.07.2010р. між позивачем - Регіональним відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків (орендодавець) та відповідачем - ТОВ "Агротехкомбі", м. Мерефа (орендар) укладено договір оренди № 4680-Н.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 17.01.2012р.), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування, з метою переробки відходів виробництва спиртового заводу (барди), державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлову одноповерхову будівлю корівника (інв. № 1177), загальною площею 1 060,10 кв.м., розташовану за адресою: Харківська область, м. Мерефа, вул. Революції, 2, що перебуває на балансі Державного підприємства спиртової та лікер-горілчаної промисловості "Укрспирт" (балансоутримувач), вартість якої визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 28 грудня 2009 року і становить 135 450,00 грн.

Вказане приміщення було передано відповідачу, у відповідності до п. 2.1 договору, згідно двостороннього акту приймання-передачі орендованого майна від 15.07.2010р.

Згідно пункту 3.1 договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786 (зі змінами) з урахуванням результату конкурсу на право оренди державного майна, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - травень 2010 року - 1 772,05 грн. (згідно додатку № 1).

Згідно пункту 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У відповідності до пункту 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої методики, у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами у розмірі 70%;

- на рахунок, визначений Балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Пунктом 5.3 договору зобов'язано відповідача своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом всього терміну дії договору оренди належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, однак, в порушення умов спірного договору, відповідач не сплачував орендну плату на користь позивача, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з орендної плати за період з листопада 2013 року по січень 2014 року у сумі 3083,20 грн., яка до цього часу не погашена.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до матеріалів справи, 15.07.2010р. між позивачем - Регіональним відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків (орендодавець) та відповідачем - ТОВ "Агротехкомбі", м. Мерефа (орендар) укладено договір оренди № 4680-Н, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 17.01.2012р.), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування, з метою переробки відходів виробництва спиртового заводу (барди), державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлову одноповерхову будівлю корівника (інв. № 1177), загальною площею 1 060,10 кв.м., розташовану за адресою: Харківська область, м. Мерефа, вул. Революції, 2, що перебуває на балансі Державного підприємства спиртової та лікер-горілчаної промисловості "Укрспирт" (балансоутримувач), вартість якої визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 28 грудня 2009 року і становить 135 450,00 грн.

Суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року із наступними змінами та доповненнями, відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, згідно частини 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем систематично порушувались умови договору оренди, укладеного між сторонами даного спору, щодо вчасності та в повному обсязі сплати орендної плати, в зв'язку з чим, рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2013. у справі № 922/4853/13, договір оренди № 4680-Н від 15.07.2010р. припинено з 09.01.2014р.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 4680-Н від 15.07.2010р. не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3083,20 грн. за договором оренди № 4680-Н від 15.07.2010р. за період з листопада 2013р. по січень 2014р. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за неповну та несвоєчасну оплату орендної плати 926,51 грн. пені за період з 05.11.2013р. по 09.01.2014р.

Розглянувши клопотання, в якому позивач відмовився від частини заявленої до стягнення суми пені в розмірі 895,84 грн., суд задовольняє його, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі відмовитись від позову, приймаючи до уваги, що заява про відмову від частини позовних вимог підписана повноважною особою позивача, господарський суд, відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, приймає часткову відмову позивача від позову в частині нарахованої пені, оскільки вважає, що ця відмова не суперечить діючому законодавству і не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та, на підставі чого, у господарського суду наявні підстави для припинення провадження по справі в частині стягнення пені в розмірі 895,84 грн., згідно п. 4 ст. 80 ГПК України.

Розглянувши вимогу про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 30,67 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязаньрозмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.7 договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні та відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Враховуючи наведені норми закону, беручи до уваги прострочення виконання відповідачем основного зобов'язання, суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 30,67 грн. за період з 05.11.2013р. по 09.01.2014р. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам та, враховуючи, що відповідно до ухвали суду від 28.12.2015р. позивачу була надана відстрочка сплати судових витрат до ухвалення рішення по даній справі, судові витрати підлягають стягненню в дохід бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехкомбі" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Мала, 12, п/р 0075 в Харківській обласній філії АКБ "Укрсоцбанк" у Міжрайонному відділенні, МФО 351016, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, 61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, (р/р 0429 ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) 3083,20 грн. заборгованості по орендній платі, 30,67 грн. пені.

Прийняти часткову відмову позивача від позову, в частині заявленої до стягнення пені в розмірі 895,84 грн.

Провадження у справі в частині заявленої до стягнення пені в розмірі 895,84 грн. припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехкомбі" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Мала, 12, п/р 0075 в Харківській обласній філії АКБ "Укрсоцбанк" у Міжрайонному відділенні, МФО 351016, ) на користь державного бюджету України (одержувач - УДК у Дзержинському районі м. Харкова, № рахунку 0003, , банк одержувача - ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011) судовий збір в сумі 945,88 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/6555/15