РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2016Справа №910/31897/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова"

про стягнення 6 427,39 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Локшин А.В. - представник за довіреністю;

Шагін О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Боронило І.М. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" про стягнення з останнього страхового платежу в розмірі 6 230,04 грн., 3% річних у сумі 100,88 грн. та інфляційних у розмірі 96,47 грн.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечив частково, стверджує, що додатковою угодою від 29.05.2015 № 2 визначено розмір страхового платежу, але не визначено строку сплати цього платежу. Оскільки позивач не звертався з вимогою про сплату страхового платежу, то нарахування інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими, просить суд відмовити в частині стягнення 3% річних у сумі 100,88 грн. та інфляційних у розмірі 96,47 грн.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивовано тим, що 24.10.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 20004, далі Договір, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов'язані з володінням, користування і розпорядженням застрахованими транспортними засобами.

У пункті 2 розділу 1 Договору передбачено порядок та строки внесення суми страхового платежу, а саме частини страхового платежу в сумі 11 410,30 грн. Частину страхового платежу в сумі 8 724,62 грн. було зараховано на підставі угоди № 2 про проведення заліку взаємних однорідних вимог від 17.11.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач сплатив частину страхового платежу в сумі 8 724,62 грн. шляхом взаємозаліку, ТОВ "Грас Савуа Україна" платіжним дорученням від 03.04.2015 № 2432 здійснив доплату страхового платежу в сумі 2 685,68 грн.

Згідно з п. 12.5 Договору про намір дострокового припинення дії договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніше ніж за 30 робочих днів до дати припинення, якщо сторони не дійшли згоди про інше.

Додатковою угодою від 29.05.2015 № 2, далі Додаткова угода, сторони дійшли згоди про припинення Договору з 00 год. 00 хв. 29.05.2015.

Пунктом 2 Додаткової угоди сторони погодили частину страхового платежу, що підлягає поверненню страховиком в розмірі 6 230,04 грн.

Позивач стверджує, що станом на 11.12.2015 відповідач дані кошти не повернув, тому просить суд стягнути з відповідача страховий платіж у розмірі 6 230,04 грн. Додатково, з посиланням на приписи статті 625 ЦК України, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 100,88 грн. та інфляційних у розмірі 96,47 грн. за період з 30.05.2015 по 11.12.2015.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір страхування.

За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 4 ст. 997 ЦК України передбачено, що якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат.

Аналогічні приписи містить норма ч. 4 ст. 28 Закону України "Про страхування", відповідно до якої у разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як зазначалося вище, в п. 12.5 Договору сторони погодили, що дію договору може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика. Отже, оскільки сторони уклали Додаткову угоду та погодили, що Договір припинив свою дію з 29.05.2015, то у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" виникло зобов'язання з повернення страхового платежу.

Оскільки факт порушення відповідачем своїх зобов'язань, в частині повернення страхового платежу, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 6 230,04 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

У пункті 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Оскільки в даному випадку обов'язок відповідача з повернення страхового платежу виник у зв'язку з розірванням договору, а не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, відсутні правові підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Тому в частині стягнення 3% річних у сумі 100,88 грн. та інфляційні у розмірі 96,47 грн. слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ч. 5 ст.49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 28 Закону України "Про страхування", ст.ст. 525, 526, 629, 979, 980, 997 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11, ) на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) страховий платіж у розмірі 6 230,04 грн. та судовий збір у розмірі 1 180,60 грн., видавши наказ.

3. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 10.02.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко