ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016р. cправа№ 914/4454/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім», с. Рованці Луцького району Волинської області.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння», м. Дрогобич

про стягнення 25 160,74 грн.

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кравчук Н.В. - представник

від відповідача: не з'явився

На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» про стягнення 10 000,00 грн. основного боргу, 1 3016,02грн. пені, 3 011,85 грн. інфляційних втрат та 10 832,87,00 грн. 40% річних

Ухвалою господарського суду від 29.12.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 26.01.2016р.

26.01.2016р. розгляд даної справи було відкладено на 09.02.2016р. з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

В судовому засіданні 09.02.2016р. представник позивача роз'яснив та підтримав заявлені раніше позовні вимоги, просив суд позов задоволити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в жодне судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомляв, вимоги ухвал суду не виконував.

13.01.2016р. від відповідача в канцелярію суду повернувся конверт з ухвалою про порушення провадження у справі з відміткою органу зв'язку причину повернення: «за закінченням терміну зберігання» (за вх. № 1381/16)

До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. №18 із змінами та доповненнями, внесеними 23.03.2012 р. та 17.10.2012 р. " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції ", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. В даному випадку, у зв'язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується наведеними вище доказами.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу передбачені ст.. 22ГПК України права як сторони в процесі (зокрема неодноразово відкладався розгляд справи для надання можливості реалізації своїх прав відповідачем), а тому суд в межах процесуального Закону ( ст.ст.43,69,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, судом з'ясовано:

30.09.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Панхім» (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» (відповідачем) було укладено договір поставки №30/09-13 за умовами якого, позивач зобов'язався передати відповідачу нафтопродукти, а останній взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити цей товар відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його ціни та кількості і є невід'ємною частиною договору.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, ним було поставлено відповідачу товару на загальну суму 207 471,26 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи видаткові накладні № 0000372 від 30.09.2013р. та №0000099 від 08.10.2013р. (а.с.9-10).

Згідно п.5.6 договору, розрахунок за товар здійснюється покупцем протягом 3 днів з моменту поставки товару, тобто з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Позивач зазначає, що відповідачем було лише частково оплачено вартість прийнятого товару, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість.

Так, з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензіями від 28.10.2013р. та 20.12.2013р. з вимогами погасити заборгованість, а також сплатити 40% річних за несвоєчасно виконане зобов'язання з оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково задоволив вказані претензії та періодично погашував свою заборгованість, однак станом на 23.12.2015р. в останнього залишився неоплачений товар на суму 10 000,00 грн., а також нараховані позивачем річні за несвоєчасно виконане зобов'язання.

З огляду на те, що відповідач добровільно в позасудовому порядку не оплатив вказану заборгованість, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з останнього 10 000,00 грн. основного боргу, з врахуванням (1 316,02грн. пені, 10 832,87 грн. 40% річних та 3 011,85 грн. інфляційних втрат. - за період прострочення з 12.10.2013р. по 23.12.2015р.) - в судовому порядку.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В силу приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі договору поставки №30/09-13 від 30.09.2013р.

Матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 207 471,26 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи видаткові накладні (а.с.9-10).

Сторони підписали накладні без зауважень та застережень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково виконав свій обов'язок щодо оплати товару за наведеними вище накладними, зокрема сплатив позивачу 197 470,26 грн. Крім того, вказана сума сплачувалася частинами з порушенням строку встановленого п. 5.6 договору поставки (протягом 3 днів з моменту поставки товару).

Так, станом на час подання позову та розгляду даної справи судом неоплаченим залишився товар на суму 10 000,00 грн. Доказів, які б свідчили протилежне суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем, на виконання вимог ухвал суду, не представлено жодних пояснень з приводу заборгованості перед позивачем та не було надано суду жодних доказів які підтверджували б відсутність боргу.

З огляду на вищенаведене, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 10 000,00 грн. є обгрунтованою, підставною та підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 7.4 договору сторони домовилися про зміну процентної ставки за порушення виконання зобов'язання по оплаті, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару до дня повної оплати.

У відповідності до вищенаведених положень закону та умов договору, позивач, у зв'язку з порушенням з боку відповідача строків оплати товару, здійснив нарахування останньому:

- пеню в розмірі 1 316,02 грн. (за період з 12.10.2013р. по 12.04.2014р.) з урахуванням положень п.6 ст. 232 ГК України;

- інфляційні втрати в сумі 3 011,85 грн. (за період з 12.10.2013р. по 23.12.2015р.);

- 40% річних в сумі 10 832,87 грн. (за період з 12.10.2013р. по 23.12.2015р.).

Господарський суд, за результатами перевірки правильності нарахування зазначених сум, дійшов висновку, що є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення 1 316,02 грн. пені, 10 832,87 грн. 40% річних та 3 011,85 грн. інфляційних втрат.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем не подано доказів погашення заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,75,82,82-1,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім» задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» (82100, м. Дрогобич, вул. Д. Галицького, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім» (45606, с. Рованці, Волинської області, вул. Промислова, 17, ) 10 000,00грн. основного боргу, 1 316,02 грн. пені, 10 832,87 грн. 40% річних, 3 011,85 грн. інфляційних втрат та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 09.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.02.2016р.

Суддя Юркевич М. В.