РІШЕННЯ

11 лютого 2016 року Справа № 913/1134/15

Провадження № 29/913/1134/15

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій», м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 36 352 427 грн 59 коп.

Суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Дмітрієва К.С.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, головний юрисконсульт Відділу претензійно - позовної роботи Управління претензійно - позовної роботи Юридичного департаменту, довіреність № 14-88 від 18.04.2014;

від відповідача - ОСОБА_3, представник за довіреністю № 1515 від 05.11.2015.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач у справі) звернулося до господарського суду з позовом від 26.11.2015 № 14/2-4810в до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» (далі ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій», відповідача у справі) про стягнення з останнього 36 352 427 грн 59 коп., з яких:

- 2 777 003 грн 88 коп. - 3 % річних за період з 15.06.2013 по 21.07.2015;

- 33 575 423 грн 71 коп. - інфляційні нарахування за період з червня 2013 року по червень 2015 року.

Позивач, посилаючись на норми статей 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу № 1220387/ОГЕ-ПР(Р) від 15.05.2013 по розрахунках за отриманий газ у січні квітні 2013 року та рішення господарського суду Луганської області від 15.08.2013 у справі № 913/1817/13.

Публічне акціонерне товариство «Лисичанський склозавод «Пролетарій» (далі ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій») відповідач у справі, надав за супровідним листом від 16.12.2015 № 12/15 правовстановлюючі документи, документи з договірних правовідносин, банківську виписку за 01.03.2013 та відзив на позов від 14.12.2015 № 12/15, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що діючим законодавством України не передбачено право кредитора вимагати сплати 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу, за період примусового виконання відповідного судового рішення, або під час відстрочки виконання судового рішення.

При зясуванні фактичних обставин, дослідженням поданих позивачем у справі доказів, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача ґрунтуються на договорі купівлі-продажу природного газу № 1220387/ОГЕ-ПР(Р) від 15.05.2013 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу протягом січня квітня 2013 року природний газ на загальну суму 47 050 691 грн 66 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу:

- від 31.05.2013 на суму на суму 15 787 733 грн 49 коп.;

- від 31.05.2013 на суму 14 169 845 грн 38 коп.;

- від 31.05.2013 на суму 15 121 608 грн 70 коп.;

- від 31.05.2013 на суму 1 971 504 грн 09 коп.

Відповідач свої зобовязання за договором в частині своєчасного та повного проведення розрахунку виконував не належним чином, допускав прострочення у виконанні грошового зобовязання та розрахувався за отриманий газ частково, сплативши 3 000 000 грн 00 коп., у звязку з чим позивачем були нараховані до стягнення пеня та 3% річних.

Зазначені обставини були предметом дослідження під час розгляду господарським судом Луганської області справи № 913/1817/13.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.08.2013 у справі № 913/1817/13 позов задоволено частково, з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» присуджено до стягнення на користь позивача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 44 050 691 грн 66 коп. суму основного боргу (за зобовязаннями з поставки газу в січні квітні 2013 року), зменшену судом пеню 17 499 грн 59 коп., 3% річних 36 206 грн 05 коп. та судові витрати в сумі 68 820 грн 00 коп. В решті позову відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 18.07.2013 у справі № 913/1817/13 задоволено частково, відстрочивши виконання рішення господарського суду Луганської області від 15.08.2013 у справі №913/1817/13 строком на 60 календарних місяців з дати набрання рішенням законної сили (а.с.23-24).

Постановою Вищого господарського суду від 28.01.2014 рішення господарського суду Луганської області від 15.08.2013 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.10.2013 по справі № 913/1817/13 залишено без змін (а.с.38-42).

На теперішній час вищевказане рішення є чинним та, як стверджує позивач, не виконаним.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано оформлені довідки про сальдо та операції по підприємству, якими зокрема, підтверджено, що станом на 26.11.2015 сума боргу відповідача за рішенням господарського суду Луганської області від 15.08.2013 у справі № 913/1817/13 становить 47 173 217 грн 30 коп., в тому числі 44 050 691 грн 66 коп. - основний борг відповідача за договором купівлі-продажу природного газу № 1220387/ОГЕ-ПР(Р) від 15.05.2013 (а.с.17-18).

Вищевказане судове рішення підтверджує наявність основного боргу відповідача перед позивачем, зокрема, в сумі 44 050 691 грн 66 коп. (за зобовязаннями з поставки газу в січні квітні 2013 року) за договором купівлі-продажу природного газу № 1220387/ОГЕ-ПР(Р) від 15.05.2013, і згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України має преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування за зобовязаннями січня квітня 2013 року, нараховані в сумі 33 575 423 грн 71 коп. за період червня 2013 року червень 2015 року та 3% річних в сумі 2 777 003 грн 88 коп. за період з 15.06.2013 по 21.07.2015 року.

У відзиві на позов від 14.12.2015 № 12/15 відповідач проти позову заперечує з посиланням на те, що рішеннями у справі № 913/1817/13 був встановлений факт прострочки, що обмежує право позивача на окреме (від рішення) нарахування вимог за статті 625 ЦК України, а також те, що виконання вказаних рішень відстрочено.

Оцінивши фактичні обставини, подані сторонами у справі докази, вислухавши в судовому засіданні представників сторін у справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі встановлені статтею 625 ЦК України.

Факт постачання позивачем відповідачу природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 1220387/ОГЕ-ПР(Р) від 15.05.2013 в силу статті 35 ГПК України не потребує повторного доведення, і не потребує повторного доведення факт прострочення виконання зобовязання відповідачем за даним договором, оскільки встановлені рішенням господарського суду Луганської області від 15.08.2013 у справі № 913/1817/13.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу продовження нарахування позивачем компенсаційних платежів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у звязку з допущеним простроченням відповідачем та невиконанням вказаного рішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК України), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України (пункт 7.2 постанови).

Позивач просить стягнути інфляційні втрати в сумі 33 575 423 грн 71 коп. за період з червня 2013 року по червень 2015 року та 3% річних у сумі 2 777 003 грн 88 коп. за період з 15.06.2013 по 21.07.2015, які нараховані на суму заборгованості за газ, придбаний відповідачем у січні - квітні2013 року.

Перевіркою судом розрахунку 3 % річних та інфляційних нарахувань за заявлений період порушень законодавства та арифметичних помилок не встановлено.

Заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки ним не надано доказів, що грошові зобовязання з оплати боргу за газ за спірний період є припиненими у відповідності до підстав, передбачених чинним законодавством, а тому відповідальність за статтею 625 ЦК України триває до повного погашення боргу.

Стосовно розрахунку суми інфляційних та 3 % річних відповідач заперечень не надав.

Враховуючи викладене, здійснивши аналіз фактичних обставин та вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 182 700 грн 00 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» про стягнення 36 352 427 грн 59 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій», вул. Мічуріна, буд.1, м. Лисичанськ Луганської області, 93112, ідентифікаційний код 31380846, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720, 3 % річних в сумі 2 777 003 грн 88 коп. та інфляційні втрати в сумі 33 575 423 грн 71 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 182 700 грн 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 16.02.2016.

Суддя Р.Є. Якушенко