ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016р. Справа№ 914/4079/15

за позовом: Приватного підприємства Концерн Здоровя, с.Утішків Буського району Львівської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Оксі Банк, м.Львів

про визнання незаконними дій в частині звернення стягнення на заставне рухоме та нерухоме майно

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: не зявився

Суть спору: позов заявлено Приватним підприємством Концерн Здоровя, с.Утішків Буського району Львівської області до Публічного акціонерного товариства Оксі Банк, м.Львів про визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства Оксі Банк в частині звернення стягнення на заставне нерухоме та рухоме майно Приватного підприємства Концерн Здоров'я, а саме: забійного цеху (літ. А-1, пл. 1 378,3 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 А); будівлі санітарної бойні (літ. А-1, пл. 25,5 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 С); огорожі забійного цеху, 1 шт.; зовнішньої каналізації забійного цеху, 1 шт.; АТТАСК 40 ЕКО котел газовий чавунний 40 кВт, 1 шт.; ванна (теплової обробки) К7-ФЦ-2Л-6/5-03, 1 шт.; випарник GSВЕ-102, 1 шт.; випарник PLKS-152Н2, 1 шт.; двері холодильні, 3 шт.; Q 7-50 NRRT-5 бойлер газовий 190л., 1 шт.; конвеєр К7-ФЦЛ1.5.200.000, 1 шт.; конденсаторна установка 115 кВар, 1 шт.; котел Д-721(пароутворюючий) К7-Д721Г, 1 шт.; котел-пароутворювач, 1 шт.; котел пароутворювач (пічне паливо) Д-900, 1 шт.; машина для зняття пір'я К-7-ФЦЛ-7, 1 шт.; машина для відділення ніг В2-ФЦЛ 6/9, 1 шт.; машина зовнішнього забою (апарат електроглушення), 1 шт.; машина К-7(для зняття пір'я) К-7-ФЦЛ-7, 3 шт.; машина Я6-ФШЛ, 1 шт.; очисник високого тиску HDS 797, 1 шт.; мийка HDS 695 М Есо, 1 шт.; мийка HDS 797, 1 шт.; МОП (машина для очистки пір'я) К-7-ФЦЛ-6, 1 шт.; рефрижератор, 1 шт.; транспортер К7-ФЦЛ 6/41-08, 1 шт.; транспортер К7-ФЦЛ 6/41-12, 1 шт.; трансформатор ТМ 250110 КВА, 1 шт.; трансформатор ТМ-250 кВт-10/0,4кВт (Югославія) №11, 1 шт.; холодильна камера низькотемпературна, 1 шт.; холодильний агрегат фрезгольд Віtzеr 6Н-25.2 LН1, 1 шт.; холодильний агрегат ФАЛ-А056/7, 4 шт.; шнековий охолоджувач тушок бройлера, 1 шт.; кузов рефрижераторного вагона 1979р.в. без ходової частини, 1 шт.; зовнішній газопровід, 1 шт.

Ухвалою суду від 30.11.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.12.2015р. Ухвалами суду від 23.12.2015р. відмовлено в задоволенні заяви ПП Концерн Здоровя про вжиття заходів до забезпечення позову та відкладено розгляд справи на 14.01.2016р. у звязку з неявкою відповідача. В судовому засіданні 14.01.2016р. оголошено перерву до 20.01.2016р.

Ухвалою від 20.01.2016р. у задоволенні клопотання позивача про призначення судової будівельної експертизи по справі, а відтак і зупинення провадження по справі відмовлено, у задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи відмовлено, продовжено строк розгляду справи та відкладено її розгляд на 03.02.2016 року.

У судовому засіданні 03.02.2016 року представник позивача подав клопотання про призначення експертизи, а також клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання зявився, подав додаткові пояснення по суті позовних вимог, до матеріалів справи долучено подані ним додаткові документи. Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 08.02.2016 року.

У судовому засіданні 08.02.2016 року зявився представник позивача, подав додаткові пояснення по справі. Від відповідача надійшли відзив на додаткові пояснення позивача та письмові заперечення на повторне клопотання про призначення експертизи.

Підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи від 03.02.2016 року суд не вбачає, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Пленумом Вищого господарського суду у п. 2 Постанови №4 від 23.03.2012р. розяснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Також зазначено, що у разі якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Суд звертає увагу, що беручи до уваги предмет спору (визнання незаконними дій банку при зверненні стягнення на майно), питань, розяснення яких потребує спеціальних знань для вирішення даного спору, не виникає.

Клопотання представника позивача про призначення колегіального розгляду справи від 03.02.2016 року у звязку зі складністю справи та необхідністю детального розгляду справи, також не підлягає задоволенню, оскільки, на даний момент зібрані документальні докази є достатніми для вирішення спору по суті, складності розгляду даної справи немає, обставини спору зясовані.

Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу сторони не заявляли.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, судом встановлено:

02 листопада 2011 року Приватне підприємство «Концерн Здоровя» та Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» уклали кредитний договір № 38/11-К (надалі по тексту рішення кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець надає грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі 1 600 000 грн. 00 коп. на строк з 02 листопада 2011р. по 31 жовтня 2016р., на поповнення обігових коштів, придбання кормів, сировини та добових курчат, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити 19,5% річних за користування кредитом, в період з 02 листопада 2011р. по 02 листопада 2012р., і 25% річних за користування кредитом в період 03 листопада 2012р. по 31 жовтня 2016р., на умовах, передбачених договором.

На забезпечення виконання зобовязань іпотекодавця та вимог іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 38/11-К від 02.11.2011 року, 02 листопада 2011 року Приватне підприємство «Концерн Здоровя» та Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» уклали договір іпотеки, відповідно до п. 1.3 якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: забійний цех (цегла) під літ. «А-1», пл. 1 378,3 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 А та будівля санітарної бойні під літ. «А-1», пл. 25,5 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 С. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки загальна вартість предмета іпотеки становить 2 295 629,00 грн.

Крім цього, 02 листопада 2011 року Приватне підприємство «Концерн Здоровя» та Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» уклали договір застави обладнання, відповідно до п. 1.1 якого заставодавець з метою забезпечення своїх зобовязань заставляє майно обладнання:

Q 7-50 NRRT-5 бойлер газовий 190л., 1 шт.;

АТТАСК 40 ЕКО котел газовий чавунний 40 кВт, 1 шт.;

Огорожа забійного цеху, 1 шт.;

ванна теплової обробки К7-ФЦ-2Л-6/5-03, 1 шт.;

випарник GSВЕ-102, 1 шт.;

випарник PLKS-152Н2, 1 шт.;

двері холодильні, 3 шт.;

зовнішній газопровід, 1 шт.;

зовнішня каналізація забійного цеху, 1шт.;

конвеєр К7-ФЦЛ1.5.200.000, 1 шт.;

конденсаторна установка 115 кВар, 1 шт.;

котел Д-721(пароутворюючий) К7-Д721Г, 1 шт.;

котел-пароутворювач, 1 шт.;

котел пароутворювач (пічне паливо) Д-900, 1 шт.;

кузов рефрижераторного вагона 1979 р.в. без ходової, 1 шт.;

кузов рефрижераторного вагона 1979 р.в№48984 , 1 шт.;

кузов рефрижераторного вагона 1979 р.в. з двома ходовими, 1 шт.;

лічильник газу GMS G 65Le 50;

льодогенератор Funk3, 2т/в сут+ компресор Bitzer 200, 1 шт.;

машина для відділення ніг В2-ФЦЛ 6/9, 1 шт.;

машина для зняття піря К-7-ФЦЛ-7, 1 шт.;

машина зовнішнього забою (апарат електроглушення), 1 шт.;

машина К-7(для зняття піря) К-7-ФЦЛ-7, 3 шт.;

машина Я6-ФШЛ, 1 шт.;

мийка HDS 695 М Есо, 1 шт.;

мийка HDS 797, 1 шт.;

МОП (машина для очистки піря) К-7-ФЦЛ-6, 1 шт.;

очисник високого тиску HDS 797, 1 шт.;

рефрижератор, 1 шт.;

транспортер К7-ФЦЛ 6/41-08, 1 шт.;

транспортер К7-ФЦЛ 6/41-12, 1 шт.;

трансформатор ТМ 250110 КВА, 1 шт.;

трансформатор ТМ-250 кВт-10/0,4кВт (Югославія) №11,1 шт.;

холодильна камера низькотемпературна, 1 шт.;

холодильний агрегат ФАЛ-А056/7, 4 шт.;

холодильний агрегат фрезгольд Bitzer 6Н-25.2 LНІ, 1 шт.;

шнековий охолоджувач тушок бройлера, 1 шт.

Відповідно до п. 1.1.1 договору застави, станом на дату укладення цього договору, вартість предмета застави становить 508 099,00 грн.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій вимоги про усунення порушень від 07.09.2012 року з доказами надіслання, Приватне підприємство «Концерн здоровя» повідомлялося про наявність заборгованості по кредитному договору в сумі 1 478 426,41 грн. та необхідність її погашення. Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» було заявлено позов до ПП «Концерн здоровя» і рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08 липня 2013 року стягнуто солідарно з ПП «Концерн здоровя» і поручителя п.Гаркавого А.Я. в загальній сумі 1757576,88 грн. заборгованості за кредитним договором і судового збору в розмірі 1720,50 грн. (копія рішення суду знаходиться в матеріалах справи).

Як зазначено в постанові державного виконавця від 13.11.2014 року, актом державного виконавця від 03.04.2014 року описано та арештовано майно боржника - Приватного підприємства «Концерн здоровя» і передане на відповідальне зберігання представнику стягувача - ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_2

Як вбачається з витягу з протоколу № 77/14 позачергового засідання Правління ПАТ «Оксі Банк» від 28.11.2014 року, банком було прийнято рішення застосувати позасудовий спосіб звернення стягнення на заставне майно боржника - ПП «Концерн Здоровя» та набути у власність банку в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором майно ПП «Концерн Здоровя», що перебуває в забезпеченні банку за договором іпотеки від 02.11.2011 року та договором застави обладнання від 02.11.2012 року; набуття у власність здійснити за оціночною вартістю, визначеною незалежним експертом.

Відповідно до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання від 02.12.2014 року банк повідомив Приватне підприємство «Концерн здоровя» про те, що у звязку із невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором заставне майно буде реалізоване в позасудовому порядку шляхом продажу на підставі договору купівлі-продажу за його місцезнаходженням третій особі ПАТ «Оксі Банк» або ПАТ «Оксі Банк» набуде заставне майно у власність протягом 31 дня з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на власний розсуд. Протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження Приватному підприємству «Концерн здоровя» необхідно виконати порушене зобовязання у повному обсязі, таке виконання буде моментом припинення стягнення. Докази надіслання вказаного повідомлення долучені до матеріалів справи.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 45764585, відповідно до якого зареєстровано звернення стягнення 02.12.2014 року. Також долучено витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (інд.номер 32804069 та 32808825 від 28.01.2015 року), відповідно до яких 05.01.2015 року внесено записи про державну реєстрацію права власності (власник ПАТ «Оксі Банк») на обєкти нерухомого майна - будівля санітарної бойні під літ. «А-1», пл. 25,5 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 С та забійний цех під літ. «А-1», пл. 1 378,3 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 А.

З долучених позивачем інформаційних довідок від 25.06.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником майна забійного цеху та будівлі санітарної бойні внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 10.02.2015 року є третя особа ОСОБА_3.

Звертаючись з позовом про визнання незаконними дій банку в частині звернення стягнення на заставне рухоме та нерухоме майно, позивач зазначив, що ПАТ «Оксі Банк» використало право на проведення стягнення із заставного майна шляхом позасудового врегулювання, однак такі дії були проведені з порушенням вимог законодавства, зокрема, ст. 27 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Крім цього, позивач зазначає, що загальна оціночна вартість майна відповідно до договорів іпотеки та застави становить 2 803 728 грн., що на 957 712,98 грн. перевищує суму боргу. Повідомлення від банку про звернення стягнення на майно позивач не отримував, відтак, був позбавлений можливості оспорювати вартість майна, на яке було звернуто стягнення, та порядок звернення стягнення.

Відповідач подав письмовий відзив та відзив на додаткові пояснення позивача, відповідно до яких проти позовних вимог заперечив, зазначив про дотримання банком законодавчо встановленого порядку звернення стягнення на майно боржника; про наявність на момент звернення стягнення на предмет іпотеки та застави непогашеної кредитної заборгованості, яка підтверджена рішенням суду.

При винесенні рішення у даній справі суд керувався наступним.

Як встановлено з матеріалів справи, правовідносини між сторонами спору виникли внаслідок укладення кредитного договору, договорів іпотеки та застави, основні умови яких описані вище.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 Цивільного кодексу України, визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» скористалося своїми правами на проведення стягнення із майна боржника на підставі ст. ст. 27, 28 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Оскільки позивач вважає, що банком були допущені порушення процедури позасудового стягнення, чим порушено його законні права та інтереси, то звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про визнання незаконними дій банку в частині звернення стягнення на заставне рухоме та нерухоме майно Приватного підприємства Концерн Здоровя.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. Обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Аналогічна позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 15 липня 2015 року у справі № 915/1833/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, одним із передбачених способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб). Однак, у спорі, що виник між сторонами у даній справі, позивач зазначає про порушення його прав іншим субєктом Публічним акціонерним товариством Оксі Банк.

Разом з тим суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як зазначив Верховний суд України у постанові від 21 травня 2012 року у справі 6-20цс11, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Верховний суд України в листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження). У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)). Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові від 14 квітня 2015 року у справі № 915/1056/14, спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об'єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права у суспільстві. Однією із основних засад права є справедливість, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Справедливість розглядають як властивість права, зокрема, виражену в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності відповідальності вчиненому порушенню.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведені вище нормативні положення та обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що обраний спосіб захисту порушеного, на переконання позивача, права шляхом визнання незаконними дій банку відповідача по справі в частині звернення стягнення на заставне нерухоме та рухоме майно позивача не передбачений ст.16 ЦК України, але й крім того не є тим ефективним способом, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, та основне - який може забезпечити відновлення порушеного права. Визнання незаконними дій банку не матиме автоматичного повернення в попереднє становище боржника. Відтак, суд звертає увагу позивача, що доцільним та ефективним для захисту прав позивача може бути оскарження договору, на підставі якого було відчужено майно позивача третій особі, оскарження прийнятого банком рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та застави із застосуванням відповідних наслідків.

Відповідно, за наявних обставин, підстави для задоволення позову Приватного підприємства Концерн Здоровя про визнання незаконними дій банку в частині звернення стягнення на заставне рухоме та нерухоме майно відсутні. До аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 21 липня 2015 року у справі № 922/209/15 (оскільки обраний позивачем спосіб захисту є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення порушених прав позивача).

Згідно зі ст.4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В порядку ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Розподіляючи судові витрати за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд враховує положення, чинні станом на дату подання таких заяв. Так, станом на 25.11.2015 року відповідно до пп. 2, 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову - 0,5 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Мінімальний розмір заробітної плати станом на 01.01.2015 року становив 1 218 грн. 00 коп. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»).

Відповідно сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 218 грн. за подання позовної заяви та 609 грн. за подання заяви про забезпечення позову (разом 1 827 грн.). Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.02.2016р.

Суддя Щигельська О.І.