РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа № 910/29320/15

За позовом Державного підприємства «Антонов»

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 19489,53 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Безпалий Д.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ДП «Антонов» звернулося до Господарського суду м. Києва із указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на підставі рахунку-фактури № РФ-0000284 від 12.03.2014, сплатив на користь відповідача 19440,00 грн. в якості передплати за товар, однак відповідач обумовлений домовленістю сторін товар позивачеві не поставив, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 19440,00 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 49,53 грн. 3% річних за період прострочення останнім зобов'язання.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач присутність повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце його проведення сповіщений належним чином.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 12.03.2014 відповідачем виставлено позивачеві рахунок-фактуру № РФ-0000284 на оплату екранів радіаторних у кількості 8 штук, ціною 2430,00 грн., загальною вартістю 19440,00 грн.

На підставі платіжного доручення № 196 від 13.03.2014 позивач сплатив зазначену суму на рахунок відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами у спрощений спосіб, шляхом погодження найменування, кількості та ціни товару і його оплати укладено договір поставки.

Відповідач, в свою чергу, поставку обумовленого домовленістю сторін товару не здійснив, про причини невиконання умов договору позивача не сповістив.

17.08.2015 позивач надіслав відповідачеві лист (вих. № 35/5998) із вимогою у семиденний строк поставити замовлений товар, або, у разі невиконання такої умови, здійснити повернення позивачеві грошових коштів у сумі 19440,00 грн. факт надсилання зазначеного листа підтверджений долученими до матеріалів справи копіями опису вкладення у цінний лист та касового чеку № 7890 від 18.08.2015. Однак, зазначену вимогу відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не здійснив в обумовлені строки поставку товару, передплаченого позивачем, позовні вимоги щодо повернення попередньої оплати в сумі 19440,00 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання зі сплати 19440,00 грн., що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених законом, та, зокрема, у вигляді нарахування та стягнення 49,53 грн. 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, за період прострочення грошового зобов'язання з 28.09.2015 по 28.10.2015.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його законності та обґрунтованості, внаслідок чого зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1; ідентифікаційний код 14307529) 19440 (дев'ятнадцять тисяч чотириста сорок) грн. заборгованості, 49 (сорок дев'ять) грн. 53 коп. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко