РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/29880/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Праксет»

про стягнення 1 877 684,30 грн.

За зустрічним Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва»

позовом

до Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

про визнання зобов'язань за кредитним договором частково припиненими

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору

фізична особа-підприємець ОСОБА_3

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Остащенко О.М. - дов. № 6 від 02.09.2015 року;

від відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Серпутько Я.С. - дог. № 1 від 11.12.2015 року;

від відповідача-2 за первісним позовом: не з'явився;

від третьої особи: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" про стягнення 1 877 684,30 грн.

Ухвалою суду від 27.11.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.12.2015.

Представник відповідача-1 14.12.2015 через канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву

У судовому засіданні 14.12.2015 представники позивача та відповідача-1 надали усні пояснення.

Представник відповідача-2 в судове засідання 14.12.2015 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВА» 14.12.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» про визнання зобов'язань за договором про надання не відновлюваної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 року частково припиненими.

Ухвалою суду від 14.12.2015 року прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача-2 за первісним позовом, суд відклав розгляд справи на 18.01.2016.

У судовому засіданні 18.01.2016 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) подав письмові пояснення у справі.

Представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за первісним позовом) 15.01.2016 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача-2 за первісним позовом в судове засідання 18.01.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Крім того, представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за первісним позовом) 18.01.2016 через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку вирішення спору, яке судом розглянуто та задоволено.

У судовому засіданні 18.01.2016, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 25.01.2016.

Представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) 25.01.2016 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву та клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Також 25.01.2016 через канцелярію суду фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 подано позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами.

Представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 25.01.2016 року надали усні пояснення щодо залучення третьої особи з самостійними вимогами.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, як третьої особи з самостійними вимогами, повернуто без розгляду.

Судом з власної ініціативи залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (65062, АДРЕСА_1).

Судом було повідомлено, що клопотання про призначення судової економічної експертизи буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні.

У зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи, суд відклав розгляд справи до 04.02.2016.

04.02.2016 представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) через канцелярію суду була подана заява про колегіальний розгляд справи № 910/29880/15.

04.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва фізична особа-підприємець ОСОБА_3, керуючись ст. 26 Господарського процесуального кодексу України, як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, звернувся з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» про стягнення з останнього заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 141Ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 року, укладений між ТОВ «Єва» та ПАТ «Банк Національний Кредит», з огляду на сплату ним 1 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Єва» перед ПАТ «Банк Національний Кредит» за кредитним договором.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено

У судовому засіданні 04.02.2016 представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) підтримав подану ним через канцелярію суду заяву про призначення колегіального розгляду справи № 910/29880/15.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення заяви про призначення колегіального розгляду справи заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

З огляду на положення вищезазначеної статті, вирішення питання щодо колегіального розгляду справи здійснюється суддею, який розглядає зазначену справу та залежить від складності справи.

Враховуючи, що справа № 910/29880/15 не відноситься до категорії складної, то підстави для розгляду зазначеної справи колегіально відсутні, у зв'язку з чим заява представника відповідача-1 про колегіальний розгляд справи № 910/29880/1 судом була розглянута та відхилена.

Також представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав раніше подане клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) подав письмові заперечення проти клопотання про призначення судової експертизи та надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про призначення судово-економічної експертизи заперечував.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання, подане представником відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про призначення експертизи, задоволенню не підлягає, оскільки потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні даного спору - у суду відсутня, а отже відсутні і підстави для призначення у справі судової експертизи.

Ухвалою суду від 04.02.2016 прийнято до розгляду позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача) за зустрічним позовом подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено.

Представник відповідача-1 за первісним позовом подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено.

Представник позивача за первісним позовом подав письмові пояснення, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення первісних позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити, а зустрічні позовні вимоги підтримав та просив та просив суд їх задовольнити, а також надав усні пояснення щодо позову третьої особи.

Представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення первісних позовних вимог заперечив та просив суд у їх задоволенні відмовити, а зустрічні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, а також надав усні пояснення щодо позову третьої особи.

Представники відповідача-2 та третьої особи були відсутні у судовому засіданні 04.02.2016.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.02.2016 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2012р. між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» (позичальник) було укладено договір № 141ю/2012/05-1096/2-1 про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит), на умовах визначених договором та додатковими угодами.

Пунктом 1.1.1 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012р. передбачено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) зі сплатою 24% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у додатку №1 до договору, що є невід'ємною складовою правочину, в межах максимального ліміту заборгованості 2 800 000 грн., з надання траншів кредиту протягом одного місяця кредитування з дати підписання договору.

За умовами п.1.1.2 укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору погашення кредиту буде здійснюватись починаючи з липня 2012 р. щомісячно до п'ятого числа по 80 000 грн. з кінцевим терміном погашення кредиту до 18.06.2015 р. на умовах визначених правочином.

У п.1.2 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. контрагентами погоджено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів, погашення заборгованості за кредитом, наданим згідно договору кредиту № 422 від 07.12.2005 р., укладеного з Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСБАНК».

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає: з майновим поручителем договір наступної іпотеки нерухомого майна, а саме вбудованого приміщення (літ. А-5), розташованого на першому поверсі за адресою: м. Донецьк, вул.. Куйбишева, 36, загальною площею 240, 3 кв. м., загальна заставна вартість якого складає 1 486 837 грн.; з позичальником договір наступної застави товарів в обороті, розміщених за адресою: м. Київ, провулок Куренівський, 17, загальна заставна вартість яких становить 5 111 962,78 грн.; з поручителем ОСОБА_3 - договір поруки; договір поруки з поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «Праксет».

Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п.7.3 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.).

07.08.2014р. між позивачем та відповідачем 1 шляхом укладання договору №1 було досягнуто згоди щодо внесення змін до договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Зокрема, контрагенти погодили, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (транш), а у сукупності траншами зі сплатою 28% річних з переглядом процентної ставки через кожні три місяці користування кредитом, та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у додатку № 1 до договору, що є невід'ємною частиною договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 1 800 000 грн.

У п.1.1.2 договору кредитором та позичальником визначено графік зниження максимального ліміту, відповідно до змісту якого позичальник щомісячно до 18 числа зобов'язався погашати заборгованість на суму 80 000 грн. з остаточним строком погашення до 18.06.2016 р. При цьому, у разі, якщо день повернення кредиту припадає на неробочий день кредитора, днем повернення кредиту вважається попередній робочий день кредитора.

У п.2.1 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) зазначено, що видача траншів кредиту проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку НОМЕР_2 в Публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплату.

За умовами п.2.4 спірного правочину нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

У додатку №1 до договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. визначено, зокрема, що щомісячно до п'ятого числа місяця позичальник вносить на рахунок НОМЕР_3 комісію в розміру 250 грн. за документальне оформлення фізичного моніторингу об'єктів застави.

Моментом (днем) повернення траншу кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок кредитора суми траншу кредиту, а термін користування позичальником кожним траншем кредиту не може перевищувати 120 календарних днів (п. 2.3 № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін).

За умовами п.2.9 укладеного між позивачем та відповідачем 1 кредитного договору (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання з рахунку позичальника №2600.8.075043.001, та інших рахунків, відкритих в Публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", грошових коштів в сумі, що підлягає сплаті за кредитом, наданим в межах даного правочину, нарахованих процентів та комісій для здійснення погашення загальної заборгованості за правочином, включаючи строкову заборгованість, нараховані та несплачені проценти, комісії, а також пеню та штрафи і інші платежі, передбачені договором. Одержувачем коштів при здійсненні договірного списання є кредитор.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, а саме банківських виписок з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва», на виконання умов договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. позивачем було перераховано, а відповідачем 1 прийнято грошові кошти на загальну суму 2 800 000 грн., зокрема 22.06.2012р. перераховано кредитний транш в сумі 2 509 450 грн. та 26.06.2012 р. - транш в розмірі 290 550 грн.

Одночасно, керуючись умовами договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. за користування кредитними траншами кредитором за період з 22.06.2012р. по 02.11.2015р. виходячи з фактичного розміру заборгованості було нараховано проценти за користування кредитними коштами на загальну суму 1 376 683,51 грн. Наразі, обґрунтованість наведеного заявником розрахунку підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку з рахунку відповідача 1 та не заперечується іншими учасниками судового процесу.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як зазначалось судом, у п.1.1.2 договору кредитором та позичальником визначено графік зниження максимального ліміту, відповідно до змісту якого позичальник щомісячно до 18 числа зобов'язався погашати заборгованість на суму 80 000 грн. з остаточним строком погашення до 18.06.2016 р. При цьому, у разі, якщо день повернення кредиту припадає на неробочий день кредитора, днем повернення кредиту вважається попередній робочий день кредитора.

Одночасно, пунктом 4.4 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. передбачено, що у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. п.3.3.2 - 3.3.17 договору, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладено договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів, визначених п.1.3 (договору забезпечення) протягом більше як п'ятнадцяти днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Умовами п.п. 3.3.5, 3.3.6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний, зокрема, сплачувати кредитору проценти та комісії, визначені п.1.1.1, в порядку та строки обумовлені правочином та повернути кредитору в повному обсязі транші кредиту в строки, визначені п.п. 3.2.5, 1.1.2.

Тобто, з наведеного вбачається, що фактично позивачем та відповідачем 1 при укладанні спірного правочину було досягнуто згоди стосовно надання зміни строку кредитування у разі порушення позичальником своїх обов'язків за договором, зокрема, невиконання графіку зменшення максимального ліміту заборгованості, що визначений п.1.1.2 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача 1 належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, позичальником було допущено порушення строків зменшення кредитного ліміту та сплати процентів за користування кредитом більш, як на 15 днів. Обставини щодо несвоєчасного погашення кредитної заборгованості (ліміту кредитування) та несвоєчасного внесення процентів за користування траншами підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва».

За таких обставин, керуючись приписами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що термін надання кредиту за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. закінчився, а отже, у відповідності до п.4.4 у позичальника виник обов'язок погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що станом на теперішній час сума неповернутих кредитних коштів становить 1 069 750 грн., несплачених процентів за користування кредитом 118 210, 38 грн. та розмір комісії, яка не була своєчасно внесена позичальником, складає 1250 грн.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України зазначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 вказаного нормативно-правового акту).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами п. 4.2 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених правочином та тарифами, а також прострочення строків повернення траншів, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період невиконання зобов'язань.

Одночасно, п.4.3 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.17 позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5% від максимального ліміту кредиту за кожний випадок.

З огляду на порушення відповідачем 1 строків повернення кредитних траншів, сплати процентів за користування кредитом та комісії, позивачем на підставі п.4.2 кредитного договору з урахуванням приписів ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ст.232 Господарського кодексу України було нараховано пеню за прострочення терміну повернення кредиту в сумі 192 369,63 грн., пеню за порушення термінів сплати процентів в сумі 8902,39 грн. та пеню за прострочення внесення комісії в сумі 78,78 грн.

Крім того, на підставі п.4.3 спірного правочину за порушення строку повернення кредитних траншів позивачем було нараховано штраф в сумі 90 000 грн. та за неодноразові порушення строків сплати процентів за користування кредитом нараховано штраф в розмірі 360 000 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення позичальником свої грошових зобов'язань за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. кредитором було нараховано 3% річних від простроченої суми кредиту в сумі 10 779,08 грн., інфляційні втрати на тіло кредиту в розмірі 24 267,18 грн., 3% річних та інфляційні втрати на прострочені проценти за користування кредитними траншами в розмірі 551,74 грн. та 1511,13 грн., відповідно, та 3% річних від простроченої суми комісії в розмірі 4,60 грн. й інфляційні втрати на заборгованість з комісії в сумі 9,48 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником своїх обов'язків за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 1 877 684,30 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту становить 1 069 750 грн.;

- сума заборгованості за процентами складає 118 210,38 грн.;

- розмір заборгованості з оплати комісії становить 1250 грн.;

- пеня за несвоєчасну сплату процентів - 8902,39 грн.;

- пеня за порушення строків повернення кредиту становить 192 369,53 грн.;

- сума пені за прострочену комісію складає 78,78 грн.;

- 3% річних за порушення зобов'язання з внесення процентів - 551,74 грн.;

- 3% річних за прострочення повернення кредиту в розмірі 10 779,08 грн.;

- 3% річних на прострочену комісію 4,60 грн.;

- інфляційні втрати за порушення зобов'язання з внесення процентів - 1511,13 грн.;

- інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту в розмірі 24 267, 18 грн.;

- інфляційні втрати на прострочену комісію 9,48 грн.;

- штраф за прострочення строків внесення процентів в сумі 360 000 грн.;

- штраф за прострочення тіла кредиту 90 000 грн.

Після проведення перевірки наведеного заявником розрахунку штрафів, пені, 3% річних та інфляційних втрат, судом було встановлено, що останні є арифметично вірними.

Як вказувалось господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Єва» звернулось до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" про визнання зобов'язань за договором про надання не відновлюваної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 року частково припиненими на суму 222 955,13 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме шляхом направлення 217 138,82 грн. грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» за іноземною валютою, придбаною на заявку №14 на суму 10 186, 16 доларів США, що підлягала поверненню 05.06.2015 р. за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва», на часткове погашення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. та направлення 5816,31 грн. грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» за договором №75043 від 21.06.2012 р. банківського рахунку на часткове погашення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову відповідач 1 (позивач за зустрічним позовом) посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Єва» є кредитором банку. Зокрема, вказаним учасником судового процесу зазначено, що у 25.05.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» було подано Публічному акціонерному товариству "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" заявку №14 на придбання та перерахування іноземної валюти в якості попередньої оплати на рахунок контрагента у розмірі 10 186,16 доларів США. Проте, після списання грошових коштів з рахунку заявника останні контрагенту зараховано не було, а навпаки, було повернуто на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва».

Одночасно, обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач 1 посилався на наявність залишку в сумі 5816,31 грн. на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» №3001.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", посилаючись на те, що заявником не було дотримано приписів ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стосовно строків звернення з кредиторськими вимогами до банку, в якому введено процедуру ліквідації.

Крім того, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» про стягнення 1 000,00 грн. заборгованості за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

В обґрунтування зазначеного позову третя особа з самостійними вимогами зазначив про те, що 19.06.2012 між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки № 04-1077/1-4, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за договором не відновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. (з усіма змінами та доповненнями, які є його невід'ємною частиною), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

03.02.2016 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору поруки № 04-1077/1-4 від 19.06.2012 було перераховано на рахунок ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" 1 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Єва» за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 частково було виконано зобов'язання боржника перед банком за кредитним договором, то відповідно до ст. 556 ЦК України поручитель набув усіх прав кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. в частині сплаченої суми.

З огляду на наведене, останній звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» про стягнення 1 000,00 грн. заборгованості за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково, а позов третьої особи з самостійними вимогами підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, на підставі постанови №563 від 28.08.2015 р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» рішенням №159 від 28.08.2015 р. «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато з 31.08.2015 р. процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ".

03.09.2015 р. у газеті «Голос України» у відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було опубліковано відомості щодо початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ".

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єва» звернулось до позивача з заявою №70 від 30.09.2015 р., в якій просило здійснити зарахування грошових коштів в сумі 10 186, 16 доларів США в рахунок погашення заборгованості за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. Вказану заяву було отримано 01.10.2015 р. Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції за №1296.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Частина 2 ст. 601 Цивільного кодексу України зазначає, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Зазначена правова позиція викладена в постанові від 22.07.2004 р. Вищого господарського суду України по справі № 15-03/186.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено ст. 46 вказаного нормативно-правового акту.

Зокрема, у відповідності до п. 8 ч. 2 означеної статті з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Тобто, з наведеного вбачається, що нормами означеного нормативно-правового акту передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку.

Судом вже зазначалось, що за умовами п.2.9 укладеного між позивачем та відповідачем 1 кредитного договору (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання з рахунку позичальника №2600.8.075043.001, та інших рахунків, відкритих в Публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", грошових коштів в сумі, що підлягає сплаті за кредитом, наданим в межах даного правочину, нарахованих процентів та комісій для здійснення погашення загальної заборгованості за правочином, включаючи строкову заборгованість, нараховані та несплачені проценти, комісії, а також пеню та штрафи і інші платежі, передбачені договором. Одержувачем коштів при здійсненні договірного списання є кредитор.

Одночасно, суд зауважує, що пунктом 2.12 договору № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. передбачено, що погашення заборгованості позичальника здійснюється у наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафні санкції.

За поясненнями відповідача 1 (позивача за зустрічним позовом) станом на момент початку процедури виведення Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» з ринку грошові кошти в розмірі 10 186,16 доларів США перебували на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва». Обставини щодо облікування за вказаною особою грошових коштів в означеній сумі на рахунку, що відкритий у позивача, підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, що у відповідності до приписів ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виключали б можливість здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що правовідносини між позивачем та відповідачем 1, зокрема, наявність у банку права вимагати погашення заборгованості за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. та наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» грошових вимог на суму 10 186,16 доларів США, слід кваліфікувати як зустрічні однорідні вимоги, припинення яких є можливим у відповідності до приписів ст.601 Цивільного кодексу України з урахуванням приписів ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, приймаючи до уваги, що у відповідності до змісту п. 4.22 Рішення №2 від 05.07.2012 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 р. №1581/21893 вимога, заявлена в іноземній валюті, включається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом вірно визначено розмір грошових вимог, що підлягають зарахуванню з урахуванням курсу валют, встановленим Національним банком України станом на 28.08.2015р.

Одночасно, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВА" про визнання зобов'язань за договором про надання не відновлюваної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 року частково припиненими на суму 5816,31 грн. шляхом направлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» за договором №75043 від 21.06.2012 р. банківського рахунку на часткове погашення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Відомості про ліквідацію банку повинні містити:1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації банку; 4) інформацію про місце та строк прийняття вимог кредиторів

Частиною 5 вказаної статті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказано, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду в процесі ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Статтею 48 вказаного нормативно-правового акту визначено перелік повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до яких, в тому числі, належить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

У ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено заходи, що вчиняються уповноваженою особою Фонду для задоволення вимог кредиторів. Зокрема, зазначено, що вказана особа припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Як зазначалось вище, вимоги позивача за зустрічним позовом про зарахування вимог на суму 5816,31 грн. було обґрунтовано наявністю вказаної суми грошових коштів на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» за договором №75043 від 21.06.2012 р. банківського рахунку.

Тобто, фактично, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, Товариство з обмеженою відповідальністю «Єва» є кредитором банку.

Судом вже було встановлено, що у відповідності до приписів ч.2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.09.2015 р. було опубліковано повідомлення про відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» у газеті «Голос України»

Тобто, з огляду на приписи ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме з наведеної дати починається перебіг тридцяти денного строку, в який кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Проте, з вимогами про повернення чи направлення грошових коштів в сумі 5816,31 грн. з розрахункового рахунку, відкритого на підставі договору за договором №75043 від 21.06.2012 р., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» у строки, які визначені ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» заявлено не було.

Вимога №74 від 06.11.2015 р., в якій відповідач 1 просив здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі, і на суму 5816,31 грн. було подано вже після закінчення тридцятиденного строку з моменту опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ».

Інших належних та допустимих у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів своєчасного звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» до уповноваженої особи Фонду з кредиторськими вимогами до Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» матеріали справи не містять.

Отже, керуючись приписами ч.1 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд зазначає, що кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» до Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» за договором № 75043 від 21.06.2012 р. банківського рахунку на суму 5816,31 грн. на теперішній час є погашеними, а отже, у суду відсутні підстави для їх зарахування.

За таких обставин, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВА" про визнання зобов'язань за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 року частково припиненими на суму 5816,31 грн. шляхом направлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» за договором №75043 від 21.06.2012 р. банківського рахунку на часткове погашення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Стосовно позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, то судом зазначається наступне.

19.06.2012 між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки № 04-1077/1-4, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за договором не відновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. (з усіма змінами та доповненнями, які є його невід'ємною частиною), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Пунктом 2.1 договору № 04-1077/1-4 від 19.06.2012 (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) передбачено, що зміст забезпеченого порукою зобов'язання становлять: повернення кредиту в сумі 1 800 000 грн. згідно з графіком погашення відповідно до умов договору кредиту та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 18.06.2016 р., або в інший термін дострокового погашення у випадках, передбачених договором; сплата процентів за користування кредитом у розмірі, що визначений договором кредиту на рівні 28% річних; сплата можливої неустойки (пені, штрафу); інші витрати щодо задоволення вимог за договором кредиту.

Пунктом 6.2 договору № 04-1077/1-4 від 19.06.2012 р. (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) визначено, що правочин набирає чинності з моменту його укладання уповноваженими представниками сторін та діє до 18.06.2021 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За приписами ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз статей 553, 554 ЦК України свідчить про те, що порука це забезпечувальне зобов'язання, яке виникає виключно внаслідок невиконання боржником основного зобов'язання. Отже, зобов'язання поручителя по сплаті за боржника грошових коштів кредитору настає лише у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою. Таким чином, поручитель не може достроково виконати зобов'язання за боржника.

Як встановлено вище, Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» було допущено прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

03.02.2016 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору поруки № 04-1077/1-4 від 19.06.2012 було перераховано на рахунок ПАТ «Банк Національний Кредит» 1 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Єва» за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Оскільки факт виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 зобов'язань боржника перед банком підтверджується належними доказами, то згідно ст. 556 ЦК України набув усіх прав кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. в частині сплаченої суми.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» 1 000,00 грн заборгованості за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

Стосовно вимог Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" про стягнення заборгованості за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За приписами ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У статті 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зі змісту зазначених норм випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов'язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов'язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов'язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов'язання, забезпеченого порукою.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України).

Наразі, приписами чинного законодавства не передбачено окремих умов, які сторони повинні визначити та погодити під час укладання договору поруки.

Як свідчать матеріали справи, 20.06.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Єва» (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Праксет" (поручитель) було укладено договір поруки № 04-1089/1-4, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за договором не відновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. (з усіма змінами та доповненнями, які є його невід'ємною частиною), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Пунктом 2.1 договору № 04-1089/1-4 від 20.06.2012 р. (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) передбачено, що зміст забезпеченого порукою зобов'язання становлять: повернення кредиту в сумі 1 800 000 грн. згідно з графіком погашення відповідно до умов договору кредиту та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 18.06.2016 р., або в інший термін дострокового погашення у випадках, передбачених договором; сплата процентів за користування кредитом у розмірі, що визначений договором кредиту на рівні 28% річних; сплата можливої неустойки (пені, штрафу); інші витрати щодо задоволення вимог за договором кредиту.

Пунктом 6.2 договору № 04-1089/1-4 від 20.06.2012 р. (в редакції договору №1 від 07.08.2014 р. про внесення змін) визначено, що правочин набирає чинності з моменту його укладання уповноваженими представниками сторін та діє до 18.06.2021 р.

Таким чином, приймаючи наведені вище умови договору № 04-1089/1-4 від 20.06.2012 р. поруки, з огляду на порушення відповідачем 1 свої обов'язків за договором № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р. позивач і звернувся до суду з вимогами про солідарне стягнення заборгованості за кредитним правочином.

При цьому, з приводу меж відповідальності поручителя, зокрема, стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат слід зауважити, що з огляду на ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Беручи до уваги додатковий характер зобов'язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, забезпеченого порукою, на основі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у Листі від 01.07.2014 р. «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

Приймаючи до уваги висновки суду стосовно часткового задоволення зустрічного позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Праксет" про солідарне стягнення 1 877 684,30 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 1 659 545,48 грн.

Провадження в частинні позовних вимог щодо стягнення 1 000,00 грн підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було сплачено частину заборгованості та відповідно до ст. 556 ЦК України в межах зазначеної суми було набуто прав кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії № 141ю/2012/05-1096/2-1 від 19.06.2012 р.

У відповідності до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи позицію Вищого господарського суду України, яку наведено у п. 4.1 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір за подання первісного та зустрічного позову покладається на сторін пропорційно задоволених вимог. Судовий збір за подання позову третьою особою з самостійними вимогами покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Єва».

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 60, 80, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

2. Провадження в частині первісних позовних вимог щодо стягнення 1 000,00 грн припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» (01054, м.Київ, вул.Гоголівська, буд.22-24, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Праксет» (01054, м.Київ, вул.Гоголівська, буд.22-24, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» (04053, м.Київ, вул. Тургенєвська, буд.52/58, ) заборгованість в розмірі 1 659 545 (один мільйон шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот сорок п'ять ) грн 48 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» (01054, м.Київ, вул.Гоголівська, буд.22-24, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» (04053, м.Київ, вул.Тургенєвська, буд.52/58, ) судовий збір в сумі 12 446 (дванадцять тисяч чотириста сорок шість) грн 59 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Праксет» (01054, м.Київ, вул.Гоголівська, буд.22-24, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» (04053, м.Київ, вул.Тургенєвська, буд.52/58, ) судовий збір в сумі 12 446 (дванадцять тисяч чотириста сорок шість) грн 59 коп.

6. В задоволенні решти первісного позову відмовити.

7. Зустрічні позовні вимоги задовольнити частково.

8. Визнати зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 12.06.2012 р. частково припиненими на суму 217 138,82 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме шляхом направлення 217 138,82 грн. грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» за іноземною валютою, придбаною на заявку №14 на суму 10 186, 16 доларів США, що підлягала поверненню 05.06.2015 р. за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва», на часткове погашення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №141ю/2012/05-1096/2-1 від 12.06.2012 р.

9. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» (04053, м.Київ, вул.Тургенєвська, буд.52/58, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» (01054, м.Київ, вул.Гоголівська, буд.22-24, ) судовий збір в сумі 1 186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) грн 23 коп.

10. В задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

11. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єва» (01054, м.Київ, вул. Гоголівська, буд.22-24, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (65062, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 000 (одну тисячу) грн 00 коп. заборгованості та судовий збір у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

05.02.2016 р.

Суддя О.М. Спичак