РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/29316/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестаналітик"

до Національного банку України

третя особа Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк"

про визнання договору застави припиненим та відсутності права застави

Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Черкасов Д.О. представник за довіреністю № б/н від 19.10.2015;

від відповідача: Кривенко С.Г. представник за довіреністю від 19.10.2015;

від третьої особи: Канюк Я.Ю. представник за довіреністю № 434 від 13.08.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про визнання договору застави № 58/АВ-1 від 30.10.2008, укладеного між Національним банком України, Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестаналітик", припиненим та визнання відсутнім у Національного банку України права застави за договором застави № 58/АВ-1 від 30.10.2008.

Ухвалою суду від 20.11.2015 було порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.12.2015.

Ухвалами суду від 15.12.2015 та від 12.01.2016 розгляд справи було відкладено.

15.12.2015 від третьої особи надійшли письмові пояснення у справі, в якому третя особа проти позову заперечує, пояснює, що кредит на даний час не погашено , кредитний договір (основне зобов'язання ) є дійсним та не припинений належним виконанням, тому підстав для припинення застави не існує, вказує, що пролонгація строку повернення кредиту та зміна розміру відсоткової ставки не припиняють правовідносин застави. Заявляє про застосування строку позовної давності та просить в позові відмовити.

25.01.2016 відповідачем подані пояснення у справі та уточнення до пояснень, в яких зазначив, що рефінансування банків здійснюється лише під відповідне забезпечення. Між Національним банком України та ВАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» було укладено кредитний договір від 30.10.2008 № 58, предметом якого є надання кредиту на строк до 26.10.2009, додатковими договорами було пролонговано строк кредитного договору. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором укладений договір застави, предметом якого є прості імення акції кількістю 54172429 шт. за номінальною вартістю 54172429,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2008 року між Національним банком України (кредитор) та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (позичальник), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», було укладено кредитний договір № 58, згідно якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 100 000 000,00 грн. на строк з 30.10.2008 по 26.10.2009 з оплатою 15,00 % річних.

Згідно пункту 1.2. вказаного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 30 жовтня 2008 року № 58 між Національним банком України, Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестаналітик" було укладено договір застави № 58/АВ-1 від 30 жовтня 2008 року.

Відповідно до п.1.1. договору застави з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 30 жовтня 2008 року № 58 на суму 100 000 000 грн. зі строком повернення 26.10.2009 з оплатою 15,00 % річних, заставодавець передає в заставу заставодержателю прості іменні акції ТОВ «Інвестаналітик» за загальною балансовою вартістю 54 172 429,00 грн. в кількості 54172429 шт., номінальною вартістю 54 172 429,00 грн.

В зв'язку з внесенням змін до кредитного договору, було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 від 10.12.2009 до договору застави № 58/АВ-1, яким п.1.1. договору викладено в наступній редакції:

З метою забезпечення виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором від 30 жовтня 2008 року № 58 на суму 100 000 000 грн. зі строком повернення з 26.10.2009 та сплатою процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентного пункту, заставодавець передає в заставу заставодержателю прості іменні акції ТОВ «Інвестаналітик» в кількості 54172429 шт. за загальною балансовою вартістю 54 172 429,00 грн.

Позивач, вважаючи свої зобов'язання перед відповідачем за договором застави припиненими, посилаючись на ч.1 ст. 559 ЦК України, та ту обставину, що кредитне зобов'язання змінене без згоди заставодавця, який є майновим поручителем, що на його думку збільшило його можливу відповідальність, в результаті чого він не може бути заставодавцем відповідно до ч.1 ст. 583 ЦК України, ч.2 ст. 11 Закону України «Про заставу», звернувся з вимогами про визнання договору застави припиненим та визнання відсутнім у відповідача права застави.

Також позивач в позовній заяві зазначає, що внаслідок укладання додаткових договорів було змінено істотні умови кредитного договору, тому вважає, що зобов'язання за кредитним договором № 58 припинилися внаслідок укладання додаткових договорів, за якими виникли нові зобов'язання внаслідок новації за ст. 604 ЦК України, а зобов'язання за договором застави та право застави є такими, що припинились відповідно до ч.1 ст. 593 ЦК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 1 ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, зокрема така, що випливає з договору кредиту.

Підставами припинення права застави, які передбачені ст. 593 ЦК України, є: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрата предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізація предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що порука і застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, і зміна основного зобов'язання за кредитним договором не припиняє право застави і не може бути підставою для припинення забезпеченого заставою основного зобов'язання.

У пункті 4.1.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" зазначено, що у застосуванні статті 559 ЦК України слід враховувати, що ця норма не поширюється на правовідносини майнової поруки (застави), яка є окремим видом забезпечення виконання зобов'язання. Застава регулюється нормами параграфа 6 (статті 572- 593) глави 49 ЦК України та Законами України "Про іпотеку" і "Про заставу".

Підстави припинення майнової поруки безпосередньо врегульовано окремими нормами цивільного законодавства, а тому суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання, - незалежно від ступеню їх подібності.

Як вже зазначалось судом, предметом застави за спірним договором є прості іменні акції в кількості 54 172 429 штук за номінальною вартістю 54 172 429,00 грн.

Відповідно до п.1.4. договору, до повного погашення кредиту та процентів за користування ним заставодавець не має права без відома застовадержателя відчужувати заставлені прості іменні акції, передавати їх в іншу заставу третій особі.

Пунктом 4.2. договору застави передбачено, що цей договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, заставою забезпечені зобов'язання за кредитним договором до повного його виконання.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» та ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Доказів повернення кредиту та припинення кредитного договору належним виконанням на час розгляду справи суду не надано.

Отже, кредитний договір є чинним, не припинений належним виконанням, тому і підстави для припинення застави за п. 1 ч.1 ст. 593 ЦК України відсутні.

Укладення додаткових договорів до кредитного договору, які є його невід'ємними частинами, не впливає на збільшення відповідальності заставодавця, оскільки останній відповідає лише в межах вартості предмета застави, в даному випадку акцій.

Відповідно до ч.1 ст. 583 ЦК України, ч.2 ст. 11 Закону України «Про заставу», на які посилається позивач, визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

За статтею 546 ЦК України порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов'язань. Поручитель і майновий поручитель є суб'єктами різних за змістом правовідносин. Правовий статус поручителя і майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм чинного законодавства.

Застава є способом забезпечення зобов'язань, регулювання якого здійснюється положеннями § 6 гл. 49 ЦК України (ст. ст. 572 - 593) та Законом України «Про заставу» і до правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 гл. 49 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 р. у справі N 3-43гс12).

Нічим неаргументованими є твердження позивача про те, що внаслідок укладення додаткових договорів про внесення змін до кредитного договору припинилось первинне зобов'язання за кредитним договором і відповідно до ст. 604 ЦК України виникло нове (новація).

За змістом ч. 2 ст. 604 ЦК України характерним для новації є саме укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов'язання, при цьому нове зобов'язання укладається між тими ж сторонами.

Додаткові договори до кредитного договору від 30.10.20108 № 58 від 23.12.2010, від 22.01.2013, від 01.07.2013, від 28.05.2014, таких ознак не містять.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач в порушення ст. ст. 33, 34 ГПК України не довів за допомогою належних і допустимих доказів наявності обставин і підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання договору застави припиненим та відсутності права застави.

За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи позивача є непереконливими, такими, що не відповідають приписам законодавства, спростовуються матеріалами справи та встановленими по справі обставинами, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки судом не встановлено спливу строку позовної давності для звернення з даним позовом.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак

Повне рішення складено 10.02.2016.