РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/29139/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНКО-БРОНЬ"

до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕГРАЛ-БАНК"

про стягнення 21 600,00 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Рубанко Д.М. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 12 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АНКО-БРОНЬ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕГРАЛ-БАНК" про стягнення 31 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором № 10/08-15 від 10.08.2015 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив позивачу, як виконавцю, суму виготовлених та переданих металевих конструкцій, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.12.2015 року.

Судове засідання 01.12.2015 року не відбулося.

01.12.2015 року від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2015 року розгляд справи було призначено на 15.12.2015 року.

10.12.2015 року від відповідача через відділ діловодства суду надійшло повідомлення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 року розгляд справи відкладено на 12.01.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 12.01.2016 року позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 12.01.2016 року не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АНКО-БРОНЬ" (надалі - позивач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством "ІНТЕГРАЛ-БАНК" (надалі - відповідач, замовник) було укладено договір № 10/08-15 (копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, виконавець за замовленням замовника виготовляє, здійснює поставку та встановлює металеві конструкції згід но ДСТУ 4546:2006 та ДСТУ 4547:2006 з сертифікованих елементів конструкцій (надалі - роботи) у відділенні за мовника за адресою м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49, а замовник приймає та оплачує зазначені роботи на умовах, передбачених даним договором.

За умовами п. 2.1. договору, вартість роботи включає вартість виготовлення, доставки та встановлення конструкцій та становить 72 000,00 грн. в тому чисті ПДВ 20% - 12 000,00 грн., що зазначається у підпи саних сторонами додатках до цього договору (специфікаціях).

В підпунктах 2.2.1., 2.2.2. пункту 2.2. договору сторони погодили порядок оплати за договором:

-І етап - 70 % грошової суми, зазначеної в кожному з додатків до договору (специфікації), замовник сплачує на умовах попередньої оплати шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання відповідного додатку до договору та отримання від виконавця рахунку;

- ІІ етап - інші 30% грошової суми, зазначеної в додатках до договору (специфікації), замовник сплачує протягом 5 (п'яти) банківських днів після підписання сторонами акту виконаних робіт на підставі рахунку виконавця.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків (п. 7.3. договору).

Позивач зазначає, що на замовлення відповідача № 25528 від 06.08.2015 року виготовив, здійснив поставку та встановив металеві конструкції з сертифікованих елементів конструкцій у відділенні ПАТ «ІНТЕГРАЛ-БАНК» за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49.

Факт виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт за договором № 10/08-15 від 10.08.2015 року по виготовленню, здійснені поставки та встановленню металевих конструкцій підтверджується актом прийому-передачі від 28 серпня 2015 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін (копія акту прийому-передачі міститься в матеріалах справи).

Позивач вказує, що у відповідності до погодженого сторонами порядку оплати вартості замовлення, засобами електронної пошти на офіційну адресу «» відповідачу було направлено рахунок на оплату № 149 від 02 вересня 2015 року на суму 21 600,00 грн. (30% за виготовлення та встановлення металевих конструкцій (касові вузли) згідно додатку № 1 до договору 10/01-15 від 10.08.2015 р. за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49). Втім, зазначений рахунок на оплату № 149 від 02 вересня 2015 року відповідачем не оплачений.

Відповідач листом №20-1/1592 від 29.09.2015 року повідомив позивача,що відповідачем було перераховано позивачу авансовий платіж за виготовлення та встановлення металевих сертифікованих конструкцій у розмірі 50 400,00 грн., однак акт приймання виконаних робіт підписано не було. Крім того,відповідач у зазначеному листі вказав, що до ПАТ «Інтеграл банк 16.09.2015 року була введена Тимчасова адміністрація, у зв'язку з чим, просив позивача повернути перерахований аванс та забрати встановлені конструкції.

В свою чергу, позивач у відповідь на лист відповідача №20-1/1592 від 29.09.2015 року, направив відповідачу лист (вимогу) № 07/10-01 від 07.10.2015 року, в якому просив сплати повну вартість замовлення та повторно направив рахунок на оплату №149 від 02 вересня 2015 року на суму 21 600,00 грн.

Відповідач листом № 03-1/1854 від 21.10.2015 року, у відповідь на лист позивача № 07/10-01 від 07.10.2015 року, повідомив, що договір № 10/08-15 від 10.08.2015 року сторонами не укладався та представниками не підписувався, текст зазначеного договору у відповідача відсутній, у зв'язку з чим просив позивача повернути протягом 3 (трьох) банківських днів кошти, як безпідставно перераховані відповідачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що на виконання умов договору № 10/08-15 від 10.08.2015 року виготовив та передав відповідачу металеві конструкції на загальну суму 72 000,00 грн., при цьому, позивач вказує, що відповідач в повному обсязі не розрахувався за виконанні позивачем роботи, а відтак, відповідач має заборгованість за договором № 10/08-15 від 10.08.2015 року в розмірі 21 600,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 10.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 10/08-15, відповідно до п. 1.1. якого, виконавець за замовленням замовника виготовляє, здійснює поставку та встановлює металеві конструкції згід но ДСТУ 4546:2006 та ДСТУ 4547:2006 з сертифікованих елементів конструкцій (надалі - роботи) у відділенні за мовника за адресою м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49, а замовник приймає та оплачує зазначені роботи на умовах, передбачених даним договором.

Матеріалами справи підтверджено, що на замовлення відповідача № 25528 від 06.08.2015 року виготовив, здійснив поставку та встановив металеві конструкції з сертифікованих елементів конструкцій у відділенні ПАТ «ІНТЕГРАЛ-БАНК» за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49, що підтверджується актом прийому-передачі від 28 серпня 2015 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачу рахунок на оплату № 149 від 02 вересня 2015 року на суму 21 600,00 грн. (30% за виготовлення та встановлення металевих конструкцій (касові вузли) згідно додатку № 1 до договору 10/01-15 від 10.08.2015 р. за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 49).

Судом встановлено, що відповідач листом №20-1/1592 від 29.09.2015 року повідомив позивача, що відповідачем було перераховано позивачу авансовий платіж за виготовлення та встановлення металевих сертифікованих конструкцій у розмірі 50 400,00 грн., однак акт приймання виконаних робіт підписано не було. Відповідач також у зазначеному листі повідомив позивача, що до ПАТ «Інтеграл банк 16.09.2015 року була введена Тимчасова адміністрація, у зв'язку з чим, просив позивача повернути перерахований аванс та забрати встановлені конструкції.

Позивач у відповідь на лист відповідача №20-1/1592 від 29.09.2015 року, направив відповідачу лист (вимогу) № 07/10-01 від 07.10.2015 року, в якому просив сплати повну вартість замовлення та повторно направив рахунок на оплату №149 від 02 вересня 2015 року на суму 21 600,00 грн.

Так, позивач вказує, що відповідач в повному обсязі не розрахувався за виготовлені та передані металеві конструкції, а відтак, відповідач має заборгованість за договором № 10/08-15 від 10.08.2015 року в розмірі 21 600,00 грн.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судове засідання, доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 10/08-15 від 10.08.2015 року в розмірі 21 600,00 грн.

Відповідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ІНТЕГРАЛ-БАНК" (; адреса: 03680, м. Київ, пр. Перемоги, 52/2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНКО-БРОНЬ" (; адреса: 07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Андрєєва, 2) основного боргу - 21 600,00 грн. (двадцять одна тисяча шістсот гривень) та судовий збір - 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень). Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі 910/29139/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.01.2015 р.

Суддя І.О.Домнічева