ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 914/3411/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Михалюк О.В.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ"

б/н від 28.12.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2015 року

у справі № 914/3411/15

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк",

м. Дніпропетровськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ", м. Львів

про стягнення 47 368 грн. 72 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Жарський І.Р. - представник (довіреність №4626-О від 30.10.2013 року)

від відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.10.2015 року у справі №914/3411/15 (суддя Мазовіта А.Б.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 29 990 грн. 00 коп. заборгованості по кредиту, 8 470 грн. 51 коп. заборгованості по сплаті процентів, 8 908 грн. 21 коп. пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань, 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що 16 жовтня 2013 року ТзОВ "СОФІЯЯ" підписано заяву на відкриття рахунку та заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до умов яких ТзОВ "СОФІЯЯ" приєдналося до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua в частині надання послуги "Гарантований платіж", які в сукупності складають Кредитний договір від 16.10.2013 року.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені строки належним чином не виконав зобов'язання за Кредитним договором від 16.10.2013 року, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем, на суму якої згідно укладеного між сторонами Договору нарахована заборгованість по сплаті процентів та пеня.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ" оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 28.12.2015 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2015 року у справі № 914/3411/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з'ясування всіх обставин справи.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема, тим, що суд першої інстанції виніс рішення за відсутності належного інформування відповідача про час та місце судового розгляду, оскільки не повідомив ТзОВ «СОФІЯЯ» про дату та час судового розгляду, позбавив можливості ознайомитися з позовними вимогами та можливості надати докази щодо спростування таких.

Поряд з цим, скаржник покликається на порушення місцевим господарським судом положень ст. 82 ГПК України, оскільки суд не дав належної оцінки доказам, які були подані позивачем, зокрема, не дослідив моменту порушення зобов'язань відповідачем та не перевірив правильність нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що господарським судом Львівської області не було досліджено порядку виконання зобов'язань сторонами, оскільки у рішенні зазначено лише про строки подачі заявок на отримання кредитних коштів, а процес і суми повернення кредиту залишено поза увагою.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2015 року у справі № 914/3411/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 26.01.2016р. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.02.2016р.

В дане судове засідання прибув представник позивача, проте, відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р.

09 лютого 2016 року відповідач повторно не з'явився в судове засідання, при цьому подав апеляційному господарському суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника в судове засідання.

Слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, зазначений у вищевказаному клопотанні представник (юрист) є не єдиною особою, що має право представляти інтереси товариства в суді.

Відтак, розглянувши клопотання скаржника (вхідний номер канцелярії суду № 01-04/971/16 від 09.02.2016р.) про відкладення розгляду справи Львівський апеляційний господарський суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки воно документально не обґрунтоване.

Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2015 року у справі №914/3411/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ" без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 16 жовтня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ" підписано заяву на відкриття рахунку (а.с. 36) та заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг (зворотня сторона а.с. 36), відповідно до умов яких ТзОВ "СОФІЯЯ" приєдналося до "Умов та правил надання банківських послуг" та Тарифів банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua в частині надання послуги "Гарантований платіж", які в сукупності складають Кредитний договір від 16.10.2013 року.

На виконання вказаних заяв ТзОВ "СОФІЯЯ" було відкрито поточний рахунок №4705 (а.с. 36) та встановлено кредитний ліміт, який вчинено в електронному порядку через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом при розгляді питань, що стосуються заяв про приєднання до умов і правил надання банківських послуг слід керуватися «Умовами та правилами надання банківських послуг» (надалі - Умови).

Так, відповідно до вищевказаних умов, при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі "заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк /інтернет клієнт- банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Правовий статус електронного цифрового підпису врегульований Законом України "Про електронний цифровий підпис".

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів врегульовано Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Одним із елементів обов'язкового реквізиту є електронний підпис, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник з електронним цифровим підписом автора.

Накладання електронного цифрового підпису завершує утворення електронного документа, надаючи йому юридичної сили. Юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними електронними цифровими підписами та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

У відповідності до п. 3.1.1.73. Умов банк надає послугу Гарантованих платежів для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладається між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і банком (далі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання банком заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає банку зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

Згідно з п. 3.1.1.74. Умов у разі необхідності отримання отримувачем послуги, платник за допомогою системи дистанційного обслуговування інтернет - клієнт - банк "Приват-24" (далі - "Приват-24" подає в банк заявку на договірне списання коштів за встановленою формою, обов'язковими реквізитами якої є: номер і дата заявки (присвоюється автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарському договорі, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта/кредитних/змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу. Створені в Приват-24 заявки в обов'язковому порядку підписуються ключами електронних підписів посадових осіб клієнтів-платників.

Пунктом 3.1.1.75. Умов передбачено, що після отримання банком за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки (система Іntегnet Ваnкіng Приват-24 - офіційний канал зв'язку між банком та клієнтом відповідно до п.1.1.1.90. Умов), банк розглядає його на предмет надання або відмови у наданні послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника.

Розділом 3.2.2. Умов регламентовано порядок надання та погашення кредиту.

У відповідності до п. 3.2.2.1 Умов банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надалі - гарантованій платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювана кредитна лінія (далі - "кредит") надається банком для виконання клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена або скасована позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказані в заявці. Після видачі кредиту, подані позичальником банку заявки можуть бути відкликані позичальником виключно при отриманні згоди на її відкликання від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"). Будь-які суперечки між платником (позичальником) та одержувачем грошових коштів, в тому числі ті, які виникли після видачі кредиту, вирішуються платником (позичальником) з отримувачем самостійно без пред'явлення платником (позичальником) до банку вимоги про відкликання заявки про платіж.

Згідно з п. 3.2.2.2. Умов термін повернення кредиту зазначений в заявці. Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови цих Умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі не погашення клієнтом заборгованості за цими умовами у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в заявці.

Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного у заявці клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 р. клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 р. клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатору іноземних валют понад на 5 та більше процентів сторони на дату укладення цього договору, узгодили про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру процентів за користування кредитом не повинно перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір узгодженої зміненої процентної ставки за користування кредитом, банк розміщує для клієнта одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта - системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, "Приват 24", sms-повідомлення на останні відомі банку номери телефонів, наданих банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про клієнта, або іншими засобами. Узгоджений сторонами змінений розмір процентів за користування кредитом є чинним з моменту розміщення його способом, зазначеним в цьому пункті, якщо інша дата не визначена в інформації про зміну розміру процентів. У разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Вказаний в цьому пункті строк може бути змінений згідно умов цього Договору.

У разі, якщо в дату виконання заявки або після неї, у клієнта на поточному рахунку недостатньо власних коштів - Клієнт доручає Банку в односторонньому порядку проводити списання коштів на погашення заборгованості як за рахунок власних коштів Клієнта, що надходять на всі поточні рахунки, відкриті в Банку, так і за рахунок невикористаних коштів по «кредитному ліміту на розрахунковому рахунку», подальші взаємини за яким регулюються розділом 3.2.1. «Умов та Правил». Інші істотні умови кредитування наведено в заявці.

Документальними доказами у справі встановлено, що відповідачем було подано заявки на здійснення за рахунок кредитних коштів платежів, зокрема:

· заявка №12 від 29.01.2014 р. на суму 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 53);

· заявка №18 від 15.04.2014 р. на суму 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 54);

· заявка №21 від 29.04.2014 р. на суму 10 000 грн. 00 коп. (зворотня сторона а.с. 53);

· заявка №24 від 03.06.2014 р. на суму 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 52);

· заявка №41 від 27.10.2014 р. на суму 30 000 грн. 00 коп. (зворотня сторона а.с. 54);

· заявка №60 від 21.11.2014 р. на суму 30 000 грн. 00 коп. (зворотня сторона а.с. 52);

· заявка №76 від 17.12.2014 р. на суму 30 000 грн. 00 коп. (а.с. 55);

· заявка №8 від 13.01.2015 р. на суму 30 000 грн. 00 коп. (зворотня сторона а.с. 55).

При цьому, досліджуючи документальні докази в їх сукупності, судом з'ясовано, що Банком було виконано отримані від відповідача заявки на здійснення платежів, що підтверджується виписками з банківських рахунків (а.с. 57-58). Проте, в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув 29 990 грн. 00 коп. кредитних коштів, що підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні та виписками з банківського рахунку (а.с. 70-83).

З'ясуванням доказів у справі встановлено, що 13.07.2015 року позивач надіслав відповідачу претензію № 40129LVH9S1OX (а.с. 60) із вимогою про погашення заборгованості за користування кредитними коштами за кредитним договором від 16.10.2013 року, проте відповіді на зазначену претензію відповідач не надав.

Таким чином, предметом даного спору є вимога Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості у розмірі 47 368 грн. 72 коп. (29 990,00 грн. заборгованості по тілу кредиту + 8 470,51 грн. заборгованості по сплаті процентів + 8 908,21 грн. пеня), що виникла у результаті неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ" взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором від 16.10.2013 року.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

У відповідності із ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно з ч.1 ст.181 ЦК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Досліджуючи матеріали справи та оцінючи документальні докази у справі, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами даного спору шляхом приєднання, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Як вже зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі підписання заяви про відкриття поточного рахунку №4705 зі зразками підписів і відбитка печатки ТзОВ «СОФІЯЯ» від 16.10.2013 року, згідно якої відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг та до Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають кредитний договір, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

У даній заяві передбачено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надалі - гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом встановлено, що згідно виписки ПАТ КБ "Приватбанк" по рахунку №4705 ТзОВ «СОФІЯЯ» за період з 16.10.2013р. по 03.09.2015р. позивачем надано відповідачу грошові кошти у розмірі 29 990,00 грн.

При цьому, на підставі виписки по рахунку за період з 29.01.2014 року по 04.08.2015 року (а.с. 70-83) спростовуються доводи скаржника в частині покликання на те, що господарським судом Львівської області не було досліджено порядку виконання зобов'язань сторонами (отримання кредитних коштів та повернення кредиту), оскільки у виписці по рахунку за період з 16.10.2013р. по 03.09.2015р. (а.с. 57-58) та у виписці по рахунку за період з 29.01.2014 року по 04.08.2015 року (а.с. 70-83) є відображено рух коштів по рахунку відповідача щодо отримання кредитних коштів та повернення кредиту. В тому числі на підставі вищевказаних виписок по рахунку ТзОВ «СОФІЯЯ» підтверджено наявність заборгованості відповідача перед банком за Кредитним договором від 16.10.2013 року в сумі 29 990,00 грн.

Таким чином, з огляду на викладене та з врахуванням документальних доказів у справі, колегія суддів Львівського апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 29 990,00 грн. за неналежне виконання укладеного між сторонами кредитного договору від 16.10.2013 року.

Одночасно, перевіряючи доводи апеляційної скарги та доводи викладені у позовній заяві встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" у позовній заяві просить, зокрема, стягнути з відповідача заборгованість по сплаті процентів 8 470,51 грн. та 8 908,21 грн. пені (розрахунок а.с. 56).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 3.2.2.10.4. умов, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

У відповідності до ч. 6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, визначений в договорі розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахування позивачем відповідачу пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 8 908,21 грн.

Разом з тим, щодо нарахування заборгованості по сплаті процентів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.2.2.10.1. Умов у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.2.2.6.2., 3.2.2.9.1. - 3.2.2.9.3. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2., 3.2.2.6.3., 3.2.2.6.16., 3.2.2.7.2. цього договору, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.2.6.5., 3.2.2.9.4. - 3.2.2.9.6. цього договору, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права, передбаченого п. 3.2.2.2. цього договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені умовами укладеного між сторонами Договору у вигляді сплати відсотків за користування кредитом. Відтак, провівши перерахунок нарахування заборгованості по сплаті процентів, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті процентів у розмірі 8 470,51 грн.

У апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції виніс рішення за відсутності належного інформування відповідача про час та місце судового розгляду, оскільки не повідомив ТзОВ «СОФІЯЯ» про дату та час судового розгляду, позбавив можливості ознайомитися з позовними вимогами та можливості надати докази щодо спростування таких.

Перевіривши ці доводи апеляційної скарги суд зазначає, що відповідно до п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами в господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім цього, відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯЯ» є м. Львів вул. Володимира Великого, 18 (а.с. 59).

При цьому, як вбачається з поштового конверта (а.с. 7) ухвала господарського суду Львівської області від 28.09.2015 року була скерована відповідачу - ТзОВ «СОФІЯЯ» на адресу м. Львів вул. Володимира Великого, 18 (тобто за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві (а.с. 9-11) та адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 59). Проте, як вбачається з довідки (ф.20) органу поштового зв'язку (а.с. 6) поштовий конверт повернуто на адресу господарського суду Львівської області за заявою одержувача - ТзОВ «СОФІЯЯ».

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву, а тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є голослівними та спростованими матеріалами справи.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи скаржника не спростовують обґрунтованого висновку місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2015р. у справі № 914/3411/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯЯ" б/н від 28.12.2015 року - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 11.02.2016р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Михалюк О.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.