РІШЕННЯ

09 лютого 2016 року Справа № 913/70/16

Провадження №18/913/70/16

За позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м .Київ

до відповідача Антрацитівського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго», м. Антрацит Луганської області

про стягнення 7 275 163,88 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов. від 13.05.2014;

від відповідача: не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 6 839 735,90 грн. та трьох процентів річних в сумі 435 427,98 грн. за прострочення оплати вартості природного газу, поставленого позивачем відповідачу в січні-грудні 2013 р. за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2967-БО-20.

Відповідач витребувані матеріали суду не подав, його представник в судове засідання не прибув, не зважаючи на те, що його було повідомлено судом про час і місце розгляду справи.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015 по справі № 922/336/15, яке набрало законної сили 23.02.2015, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 10 490 509,00 грн. за поставлений відповідачу в січні-грудні 2013 р. природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2967-БО-20, пеню в сумі 855 392,14 грн. (станом на 13.07.2014), втрати від інфляції в сумі 1 257 697,80 грн. (станом на 13.07.2014) та три проценти річних в сумі 350 771,32 грн. (станом на 13.07.2014), судовий збір в сумі 73 080,00 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2967-БО-20, відповідач зобовязався остаточно розраховуватися з позивачем за газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У позовній заяві та розрахунку, доданому до позовної заяви, позивач вказав, що відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки за газ, тому, йому за період з 14.07.2014 по 30.11.2015 (це наступний період прострочення, який слідує за тим періодом, за який вищевказаним рішенням господарського суду Харківської області вже були стягнуті втрати від інфляції та три проценти річних), на підставі ст. 625 ЦК України нараховані втрати від інфляції та три проценти річних.

На підставі вказаних доводів позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 6 839 735,90 грн. та трьох процентів річних в сумі 435 427,98 грн.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, доказів, які спростовують доводи позивача, суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015 по справі № 922/336/15, яке набрало законної сили 23.02.2015, про наявність у відповідача боргу за поставлений природний газ та факт прострочення ним зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2967-БО-20, не потребують доказування у даній справі.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015 по справі № 922/336/15 з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні нарахування станом на 13.07.2014 (за останній місяць червень 2014 р.), три проценти річних станом на 13.07.2014.

У даному позові заявлено до стягнення втрати від інфляції за період липень 2014 р. листопад 2015 р. та три проценти річних за період з 14.07.2014 по 30.11.2015, нараховані на суму несплаченого боргу.

Вказані втрати від інфляції та три проценти річних нараховані позивачем за інший, більш пізніший період, ніж було стягнуто рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015 по справі № 922/336/15.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно обґрунтованому розрахунку позивача втрати від інфляції за період липень 2014 р. листопад 2015 р. складають 6 839 735,90 грн., три проценти річних за період з 14.07.2014 по 30.11.2015 складають 435 427,98 грн.

Вимоги про стягнення вказаних втрат від інфляції та трьох процентів річних є законними та обґрунтованими, і тому, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати позивача на судовий збір в сумі 109127,46 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Антрацитівського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго», м. Антрацит Луганської області, вул. Горноспасательна, 4, ідентифікаційний код 03076618, на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720, втрати від інфляції в сумі 6 839 735,90 грн., три проценти річних в сумі 435 427,98 грн., судовий збір в сумі 109 127,46 грн.; наказ видати.

09 лютого 2016 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 15 лютого 2016 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко