РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/30776/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
доКомунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району»
простягнення 526681 грн. 42 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з вимогами до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» про стягнення 543983 грн. 26 коп., з яких 503667 грн. 20 коп. основного боргу, 37254 грн. 09 коп. пені та 3061 грн. 97 коп. 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 в частині оплати електричної енергії у відповідача виникла заборгованість, розмір якої станом на 01.05.2015 становить 596583 грн. 53 коп. При цьому, 10.06.2015 між сторонами було укладено Угоду № 152-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за Договором № 40442 від 22.06.2006, в якій відповідач визнав заборгованість у розмірі 596583 грн. 53 коп. та зобов'язався сплачувати її відповідно до графіку сплати заборгованості, наведеному у вказаній Угоді. Однак, відповідач порушив строки та розміри сплати заборгованості, зазначені у графіку у п. 2 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 503667 грн. 20 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Угодою 152-15-е від 10.06.2015 позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 37254 грн. 09 коп. та 3% річних у загальному розмірі 3061 грн. 97 коп. за загальний період нарахування з 26.06.2015 по 01.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30776/15 та розгляд справи призначено на 22.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 22.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 09.02.2016.

08.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 486365 грн. 36 коп., пеню у розмірі 37254 грн. 09 коп. та 3% річних у розмірі 3061 грн. 97 коп.

У судовому засіданні 09.02.2016, розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд прийняв її до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог подана представником позивача, який відповідно до довіреності (копія наявна в матеріалах справи) уповноважений зменшувати розмір позовних вимог (у разі часткової або повної оплати заборгованості), суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, як зменшення позовних вимог в частині основного боргу і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 486365 грн. 36 коп., пені у розмірі 37254 грн. 09 коп. та 3% річних у розмірі 3061 грн. 97 коп., що разом становить 526681 грн. 42 коп.

08.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку зі зміною представника відповідача, ознайомленням з матеріалами справи та необхідністю надання заперечень на позовні вимоги.

Розглянувши у судовому засіданні 09.02.2016 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з таким.

Так, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

При цьому, суд зазначає, що неодноразово відкладав розгляд справи, в тому числі продовжував строк розгляду спору, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді, в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, враховуючи строки розгляду спору, визначені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, та те, що відповідачем не обґрунтовано неможливість реалізації ним своїх процесуальних прав в межах передбачених законодавством строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача у судове засідання 09.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 22.01.2016 та розпискою про відкладення розгляду справи від 22.01.2016.

Представник відповідача у судове засідання 09.02.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку тим, що адресат вибув.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.06.2006 між Акціонерною енергопостачальною організацією «Київенерго» (постачальник електричної енергії) та Комунальним підприємством «ЖЕО-110» Голосіївської районної в м. Києві ради, правонаступником якого є Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» (споживач), укладено Договір про постачання електричної енергії № 40442, відповідно до умов якого постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до cтатуту Публічного акціонерного товариства «Київенерго», затвердженого загальними зборами акціонерів Акціонерної енергопостачальної організації «Київенерго» (протокол № 2/2013 від 22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» перейменована у Публічне акціонерне товариство «Київенерго» у відповідності до вимог та положень Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 № 514-VI.

26.09.2011 між сторонами підписано Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006, якою викладено вказаний договір у новій редакції згідно з Додатком 1 до додаткової угоди.

Відповідно до п. 1 Договору про постачання електричної енергії № 40442011 від 26.09.2011 в редакції Додаткової угоди від 26.09.2011, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невідє'мною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної(купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є невід'ємною частиною.

Згідно з п. 2.2 Договору про постачання електричної енергії № 40442011 від 26.09.2011 в редакції Додаткової угоди від 26.09.2011, постачальник зобов'язується, зокрема, постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору та згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок, чинної редакції та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, з дотриманням граничних показників якості електричної енергії.

Відповідно до п. 2.3 Договору про постачання електричної енергії № 40442011 від 26.09.2011 в редакції Додаткової угоди від 26.09.2011, споживач зобов'язаний, зокрема, дотримуватися режиму споживання електричної енергії та режиму роботи електроустановок; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії.

Відповідно до п. 9.4 Договору про постачання електричної енергії № 40442011 від 26.09.2011 в редакції Додаткової угоди від 26.09.2011, договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2011. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно з п. 1 Додатку № 2 до Договору № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку), розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 21 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття «розрахунковий період» та «календарний місяць» вважаються прирівняними.

Відповідно до п. 2.1 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку), споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Споживач протягом перших трьох днів поточного розрахункового періоду здійснює платіж за резервування обсягу електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні в наступному розрахунковому періоді за тарифами, які діють на день здійснення платежу. Обсяг електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні визначається відповідно до Додатка "Визначення платежу за резервування обсягу електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні Споживача" до цього Договору.

Згідно з п. 2.2 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку), оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі виставлених Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання. Споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунка Постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення Споживачем Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ). При відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду.

Пунктом 4 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку) визначено, що обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, визначаються за показаннями розрахункових засобів обліку електричної енергії про її фактичне споживання.

Відповідно до п. 4.1.5 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку), у разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі розподілу балансової належності електромереж значення обсягу електричної енергії, визначеного за показаннями такого засобу обліку, приводиться до відповідної межі балансової належності електромереж, а саме, втрати електричної енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця встановлення розрахункових засобів обліку відносяться на рахунок організації, на балансі якої перебуває зазначена ділянка мережі.

Згідно з п. 4.3 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку), обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті Споживачем за звітний розрахунковий період визначаються з урахуваннями вимог пунктів 4.1.1 - 4.1.7 цього Додатка та підтверджуються Актом про використану електричну енергію за формою, що відображена у Додатку до цього Договору, який Споживач надає Постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду. При виборі Споживачем тарифу, диференційованого за зонами доби, умови і порядок його застосування оформляється додатковою угодою до цього договору. Зміна виду тарифу проводиться не частіше ніж один раз на рік. Споживач має право на зміну виду тарифу у разі зміни значення тарифних коефіцієнтів, які використовуються для визначення рівня ставок тарифів, диференційованих за періодами часу.

Пунктом 5 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 (Порядок розрахунку) визначено, що за даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг Сторони фіксують в Акті про приймання - передавання товарної продукції, Акті надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, два примірники яких Постачальник надає Споживачу. Останній має повернути погодженими по одному примірнику зазначених документів в наступному розрахунковому періоді.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Судом встановлено, що 10.06.2015 між сторонами укладено Угоду № 152-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за Договором № 40442 від 22.06.2006 на постачання електричної енергії, у пункті 1 якої сторони погодили, що боржник (відповідач) визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором (позивачем) за Договором на постачання електричної енергії № 40442 від 22.06.2006 у розмірі 596583 грн. 53 коп., в т.ч. ПДВ 99430 грн. 59 коп., станом на 01.05.2015.

Відповідно до п. 2 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 боржник зобов'язується сплатити зазначену у п. 1 цієї Угоди суму протягом червня - грудня 2015 року відповідно до графіку: до 26.06.2015 - грошові кошти у розмірі 85227 грн. 65 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 61 коп.); до 21.07.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.08.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.09.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.10.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.11.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.12.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.).

Згідно з п. 3 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 боржник разом із сплатою суми, зазначеної у п. 1 цієї Угоди, зобов'язується щомісячно оплачувати поточне споживання згідно з договором про постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 4 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 при проведенні сплати заборгованості боржник зобов'язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документу на цю Угоду. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані кредитором кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання електроенергії, а залишок коштів (при наявності) - як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно з п. 8 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 у разі порушення боржником умов цієї Угоди вона втрачає чинність у разі прострочення боржником оплати заборгованості понад 10 (десять) календарних днів від строку, встановленого у п. 2 Угоди. При цьому, Угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та кредитор набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст Угоди № 152-15-е від 10.06.2015, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є угодою про реструктуризацію сплати заборгованості за Договором № 40442 від 22.06.2006.

При цьому, з огляду на укладення Угоди № 152-15-е від 10.06.2015, суд не досліджує обставини виконання сторонами Договору № 40442 від 22.06.2006 на постачання електричної енергії, а встановлює лише обставини належного (неналежного) виконання відповідачем Угоди № 152-15-е від 10.06.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідно до п. 2 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 боржник зобов'язується сплатити зазначену у п. 1 цієї Угоди суму протягом червня - грудня 2015 року відповідно до графіку: до 26.06.2015 - грошові кошти у розмірі 85227 грн. 65 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 61 коп.); до 21.07.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.08.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.09.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.10.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.11.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.); до 21.12.2015 - грошові кошти у розмірі 85225 грн. 98 коп. (у т.ч. ПДВ 14204 грн. 33 коп.).

Судом встановлено, що до 26.06.2015 відповідач сплатив позивачу за Угодою № 152-15-е від 10.06.2015 грошові кошти у загальному розмірі 49220 грн. 83 коп. (у травні 2015 року - 35891 грн. 09 коп. та у червні 2015 року - 13329 грн. 74 коп.), що вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи довідок про надходження коштів від Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району».

При цьому, 23.12.2015 позивачем було долучено до матеріалів справи копії виписок по рахунку позивача, в яких відображені суми та дати сплачених відповідачем грошових коштів (відправник платежу КП ГІОЦ).

Таким чином, враховуючи обов'язок відповідача сплатити позивачу в строк до 26.06.2015 грошові кошти у розмірі 85227 грн. 65 коп. (відповідно до п. 2 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015) та здійснену відповідачем оплату у розмірі 49220 грн. 83 коп., суд дійшов висновку, що відповідач не у повному обсязі виконав свій обов'язок зі сплати позивачу першої частини суми загального боргу (596583 грн. 53 коп.).

Крім того, судом встановлено, що наступний платіж у розмірі 41104 грн. 62 коп. за Угодою № 152-15-е від 10.06.2015 був здійснений відповідачем лише 03.08.2015, що вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи довідок про надходження коштів від Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» та копій виписок по рахунку позивача, в яких відображені суми та дати сплачених відповідачем грошових коштів (відправник платежу КП ГІОЦ).

Тобто, відповідачем були порушені строки оплати частини заборгованості, графік сплати якої погоджений сторонами в Угоді № 152-15-е від 10.06.2015.

При цьому, згідно з п. 8 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 у разі порушення боржником умов цієї Угоди вона втрачає чинність у разі прострочення боржником оплати заборгованості понад 10 (десять) календарних днів від строку, встановленого у п. 2 Угоди. При цьому, Угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та кредитор набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Таким чином, сторонами погоджено обов'язок відповідача достроково здійснити сплату боргу у випадку наявності прострочення понад 10 календарних днів.

Факт порушення відповідачем строків сплати першої частини платежу у розмірі 85227 грн. 65 коп. понад 10 календарних днів від строку, встановленого у п. 2 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не був спростований, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати першої частини заборгованості (85227 грн. 65 коп.) у повному обсязі у строк до 26.06.2015, у зв'язку з чим Угода № 152-15-е від 10.06.2015 втратила чинність, та позивач набув право вимагати від відповідача всієї несплаченої частини боргу.

Як встановлено судом, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про постачання електричної енергії № 40442 від 26.09.2006 в частині оплати за поставлену позивачем електричну енергію у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 01.05.2015 становить 596583 грн. 53 коп, у зв'язку з чим між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» було укладено Угоду № 152-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за Договором № 40442 від 22.06.2006 на постачання електричної енергії.

Судом встановлено, що в рахунок сплати заборгованості за Угодою № 152-15-е від 10.06.2015 відповідачем за період з травня 2015 року по січень 2016 року були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 110218 грн. 17 коп., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи копіями виписок по рахунку позивача, в яких відображені суми та дати сплачених відповідачем грошових коштів (відправник платежу КП ГІОЦ), та довідками про надходження коштів від Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району».

Таким чином, заборгованість відповідача за Угодою № 152-15-е від 10.06.2015 становить 486365 грн. 36 коп., що не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 486365 грн. 36 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» за Угодою № 152-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за Договором № 40442 від 22.06.2006 на постачання електричної енергії від 10.06.2015 у розмірі 486365 грн. 36 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» суми основного боргу у розмірі 486365 грн. 36 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Угодою 152-15-е від 10.06.2015 позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 37254 грн. 09 коп. за загальний період нарахування з 26.06.2015 по 01.12.2015.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6 Угоди № 152-15-е від 10.06.2015 у разі порушення строків та/або розмірів погашення заборгованості боржник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, оскільки розмір нарахованої позивачем пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нарахована пеня (за розрахунком суду розмір пені, визначеної відповідно до подвійної облікової ставки НБУ, становить у загальному розмірі 48817 грн. 11 коп.), та не перевищує встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строку нарахування пені, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» пені у розмірі 37254 грн. 09 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3061 грн. 97 коп. за загальний період нарахування з 26.06.2015 по 01.12.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» 3% річних у розмірі 3061 грн. 97 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні із позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 8159 грн. 75 коп., що підтверджується платіжним дорученням № U206 від 30.11.2015.

При цьому, 08.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. При цьому, у заяві про зменшення позовних вимог позивач просив повернути суму судового збору у розмірі 259 грн. 52 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги подане позивачем клопотання про повернення суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог (у прохальній частині заяви про зменшення позовних вимог), суд дійшов висновку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 259 грн. 52 коп., сплачений за платіжним дорученням № U206 від 30.11.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» (03028, м. Київ, просп. Науки, буд. 11; ідентифікаційний код: 26408187) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) суму основного боргу у розмірі 486365 (чотириста вісімдесят шість тисяч триста шістдесят п'ять) грн. 36 коп., пеню у розмірі 37254 (тридцять сім тисяч двісті п'ятдесят чотири) грн. 09 коп., 3% річних у розмірі 3061 (три тисячі шістдесят одна) грн. 97 коп. та судовий збір у розмірі 7900 (сім тисяч дев'ятсот) грн. 22 коп.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 259 (двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 52 коп., сплачений за платіжним дорученням № U206 від 30.11.2015.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.02.2016

Суддя І.М. Отрош