ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016р. Справа№ 914/4134/15

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Зубрицькій розглянула справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»,

м. Львів,

про: стягнення 37 995 060,47 грн.

За участю представників:

Від позивача: Сидоренко А.С. - представник;

Від відповідача: Бекерська О.І - представник;

Представникам роз'яснено права та обов'язки згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про: стягнення 23328578,09 грн. боргу, 5 106 267,55 грн. пені, 1 707661,28 грн- 7% штрафу, 263 991,30 грн. 3% річних та 7 588562,25 грн. збитків внаслідок інфляції.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за умовами договору купівлі-продажу природного газу від 12.02.2014р. №16/15-ПР за період з січня по березень 2014 року він поставив відповідачу природний газ в обсязі 5 461 654 тис. м. куб. на загальну суму 44 024 381,77 грн. За умовами договору відповідач повинен був здійснювати оплату за газ в наступному порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5-ть банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки;

- остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

Однак відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе договірні зобовязання, та оплатив отриманий газ частково в сумі 20 695 803,68 грн.у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість за спожитий в січні, лютому та березні 2014р. природний газ в сумі 23 328 578,09 грн.

За неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачу було нараховано 5 106 267,55 грн. пені, 1 707661,28 грн- 7% штрафу, 263 991,30 грн. 3% річних та 7 588562,25 грн. збитків внаслідок інфляції.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 03.12.2015 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 15.12.2015року.

В судове засідання 15.12.2015 року з'явилися представники сторін, надали поясненя по суті спору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити. По суті спору пояснив, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 12.02.2014р. №16/15-ПР позивач в період з січня по березень 2014 року н поставив відповідачу природний газ в обсязі 5 461 654 тис. м. куб. на загальну суму 44 024 381,77 грн. За умовами договору відповідач повинен був здійснювати остаточний розрахунок за фактично поставлений газ до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

Однак відповідач оплатив отриманий газ частково в сумі 20 695 803,68 грн.у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість за спожитий в січні, лютому та березні 2014р. природний газ в сумі 23 328 578,09 грн.

За неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачу було нараховано 5 106 267,55 грн. пені, 1707661,28 грн- 7% штрафу, 263 991,30 грн. 3% річних та 7 588562,25 грн. збитків внаслідок інфляції.

Представник відповідача подав письмовий відзив на позов в якому зазначив, що позивач при розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних не взяв до уваги положення абз.1 п.1.9 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2014р. №14, згідно якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Також представник відповідача вважає, що у випадку коли останній день сплати припадав на вихідний день, то останній день строку оплати переносився на наступний робочий день. Дані обставини також не були враховані позивачем.

Представник просив суд зменшити розмір нарахованих позивачем санкцій.

В судовому засіданні 15.12.2015р. було оголошено перерву до 12.01.2016р. для надання сторонам можливості подати додаткові докази по справі.

В судове засідання 12.01.2016р. з'явився представник позивача. Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника. Окрім цього, відповідач подав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що основна заборгованість була погашена в повному обсязі до моменту подання позову до суду та провів перерахунок штрафних санкцій. Факт погашення боргу відповідач підтвердив звітами по проводках.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 02.02.2016р.

В судове засідання 02.02.2016р. з'явилися представники сторін. Представник відповідача надав додаткові усні пояснення в яких підтримав доводи викладені в письмових поясненнях поданих до суду 11.01.2016р. Зокрема представник зазначив, що основна заборгованість була погашена відповідачем протягом серпня листопада 2015 року, тобто до моменту подання позивачем позову до суду. Також представник підтримав заперечення викладені у відзиві на позов щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань Просив суд зменшити розмір пені та штрафу.

В судовому засіданні 02.02.2016р. було оголошено перерву до 09.02.2016р. для надання відповідачу можливості подати докази погашення боргу. Також ухвалою від 02.02.2016р. суд продовжив строк розгляду справи на 15 днів з 03.02.2016р.

В судове засідання 09.02.2016р. з'явилися представники сторін. Представник відповідача надав суду копії платіжних доручень в підтвердження факту погашення основної заборгованості.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

12 грудня 2014 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу №16/15-ПР.

Відповідно до п.11.1 договору, він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

За умовами даного договору продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах договору. Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Планові обсяги газу, який мав поставлятися за даним договором сторони погодили в п. 2.1 договору.

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 7 661,64 грн.

Додатковою угодою від 20.02.2015р. №1 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору від 12.12.2014р. №16/15-ПР та встановили, що вартість 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 7 416,84 грн.

Додатковою угодою від 18.03.2015р. №2 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору від 12.12.2014р. №16/15-ПР та встановили, що з 01.03.2015р. вартість 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 11 333,64 грн.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору за період з січня по березень 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 5 461 654 тис. м. куб. на загальну суму 44 024 381,77 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу (а.с.23-25 ).

Відповідно до п. 6.1 договору, сторони погодили, що оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5-ть банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки;

- остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач всупереч умов договору оплатив спожитий газ частково в сумі 20 695 803,68грн. Залишок боргу становить 23 328 578,09 грн.

Однак відповідачем долучено до справи звіт по проводках та копії платіжних доручень за період з серпня по листопад 2015 року з яких вбачається, що основна заборгованість відповідачем погашена в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив факт погашення відповідачем основного боргу в повному обсязі.

Суд звертає увагу на те, що позовна заява скерована позивачем до суду 26.11.2015р. а останній платіж здійснений відповідачем на погашення основної заборгованості, було здійснено 04.11.2015р. Більше того, в позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість відповідача в сумі 23 328 578,09 грн. існувала станом на 22.07.2015р.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу до задоволення не підлягають, оскільки на момент подання позову до суду основна заборгованість у відповідача була відсутня.

В той же час, в окремих випадках розрахунки за спожитий природній газ проводились відповідачем несвоєчасно.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем умов п.6.1 договору, покупець зобов'язується крім суми заборгованості сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

За неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань, позивач нарахував відповідачу:

Ш 5 106 267,55 грн. пені,

Ш 1 707661,28 грн- 7% штрафу,

Ш 263 991,30 грн. 3% річних

Ш 7 588562,25 грн. збитків внаслідок інфляції.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, інфляційних втрат, 7% штрафу та 3 % річних, і встановлено, що розрахунок позивачем здійснено невірно, а саме не враховано дати коли відповідачем здійснювались проплати та проведено нарахування на суми боргу без врахування часткових проплат. Інфляційні втрати нараховувались на інфляційні втрати за попередній період.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Провівши перерахунок, суд встановив, що до стягнення підлягає

Ш 5 020 077,35 грн. пені,

Ш 1 707 661,28 грн- 7% штрафу,

Ш 257 586,72 грн. 3% річних

Ш 5 783 133,59 грн. збитків внаслідок інфляції.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позиваечм пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Статтею 83 ГПК України передбачено, що господарський суд приймаючи рішення має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що невиконання договірних зобов'язань є винятковою обставиною, а тому у зменшенні пені та штрафу слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 12768458,94 грн. з яких: 5 020 077,35грн. - пені, 257 586,72 грн. - 3% річних, 5 783 133,59 грн. - збитків внаслідок інфляції, 1 707 661,28 грн. 7% штрафу

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 61397,39 грн.

Керуючись ст. ст.28, 33, 35 ,43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м.Львів, вул. Данила апостола,1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ) - 5 020 077,35грн. - пені, 257 586,72 грн. - 3% річних, 5 783 133,59 грн. - збитків внаслідок інфляції, 1 707 661,28 грн. 7% штрафу та 61 397,39 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.02.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.