РІШЕННЯ

11 лютого 2016 року Справа № 913/1220/15

Провадження № 29/913/1220/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 013 823 грн 03 коп.

Суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Дмітрієва К.С.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, головний юрисконсульт Відділу претензійно - позовної роботи Управління претензійно - позовної роботи Юридичного департаменту, довіреність № 14-88 від 18.04.2014;

від відповідача представник у судове засідання не прибув.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач у справі) звернулося до господарського суду з позовом від 09.12.2015 № 14/2-1903в до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», відповідача у справі) про стягнення з останнього 1 013 823 грн 03 коп., з яких:

- 19 867 грн 67 коп. - 3 % річних за період прострочення з 12.02.2015 по 06.07.2015;

- 993 955 грн 36 коп. - інфляційні нарахування за період прострочення з лютого 2015 року по червень 2015 року.

Позивач, посилаючись на норми статей 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статей 22, 193, 231 Господарського кодексу України (далі ГК України), обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу № 2289/14-КП-20 від 28.01.2014 по розрахунках за отриманий газ у січні грудні 2014 року та рішення господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15.

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ») відповідач у справі, надав відзив на позов від 06.01.2016 № 06-05-9 та контррозрахунок 3 % річних і інфляційних втрат.

При зясуванні фактичних обставин, дослідженням поданих сторонами у справі доказів, заслухавши присутнього в судовому засіданні представника позивача у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача ґрунтуються на договорі купівлі-продажу природного газу № 2289/14-КП-20 від 28.01.2014 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу протягом січня грудня 2014 року природний газ на загальну суму 7 505 858 грн 47 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу:

- від 31.01.2014 на суму на суму 1 445 827 грн 31 коп.;

- від 28.02.2014 на суму 1 158 558 грн 06 коп.;

- від 31.03.2014 на суму 967 744 грн 61 коп.;

- від 30.04.2014 на суму 198 749 грн 22 коп.;

- від 31.10.2014 на суму 426 973 грн 26 коп.;

- від 30.11.2014 на суму 1 378 199 грн 79 коп.;

- від 31.12.2014 на суму 1 929 806 грн 22 коп.

Відповідач свої зобовязання за договором в частині своєчасного та повного проведення розрахунку виконував не належним чином, допускав прострочення у виконанні грошового зобовязання та розрахувався за отриманий газ частково, сплативши 2 625 471 грн 34 коп., у звязку з чим позивачем були нараховані та предявлено до стягнення:

- 3% річних у сумі 110 435 грн 72 коп. нараховані на зобовязання з січня по грудень 2014 року за періоди з 15.02.2014 по 17.01.2015, 15.03.2014 по 10.02.2015, 15.04.2014 по 11.02.2015, 15.05.2014 по 11.02.2015, 15.11.2014 по 11.02.2015, 15.12.2014 по 11.02.2015, 15.01.2015 по 11.02.2015;

- інфляційні нарахування в сумі 1 141 258 грн 05 коп. за період з лютого 2014 року по січень 2015;

- пеня в сумі 514 846 грн 06 коп. за період з 15.02.2014 по 14.08.2014, 15.03.2014 по 14.09.2014, 15.04.2014 по 14.10.2014, 15.05.2014 по 14.11.2014, 15.11.2014 по 11.02.2015, 15.12.2014 по 11.02.2015, 15.01.2015 по 11.02.2015.

Зазначені обставини були предметом дослідження під час розгляду господарським судом Луганської області справи № 913/175/15.

Рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15 позов задоволено частково, з Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» присуджено до стягнення на користь позивача, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 4 880 387 грн 13 коп. суму основного боргу (за зобовязаннями з поставки газу в січні грудні 2014 року), інфляційні нарахування в сумі 863 176 грн 09 коп., 3% річних в сумі 110 210 грн 60 коп., а також судові витрати в сумі 64 359 грн 63 коп. В решті позову відмовлено.

На теперішній час вищевказане рішення є чинним.

Вказане судове рішення підтверджує наявність основного боргу відповідача перед позивачем, зокрема, в сумі 4 880 387 грн 13 коп. (за зобовязаннями з поставки газу в січні грудні 2014 року) за договором купівлі-продажу природного газу № 2289/14-КП-20 від 28.01.2014, і згідно зі статтею 35 Господарського процесуального кодексу України має преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Оскільки відповідач продовжує допускати прострочення виконання зобовязань з оплати спожитого газу в січні грудні 2014 року, позивач нарахував та предявив до стягнення 3% річних в сумі 19 867 грн 67 коп. за наступний період прострочення з 12.02.2015 по 06.07.2015 та інфляційні нарахування в сумі 993 995 грн 36 коп. за періоди з лютого 2015 року по червень 2015 року.

Відповідач надав відзив на позов, в якому не погодився з розрахунком позивача та надав свій контррозрахунок, згідно з яким інфляційні нарахування складають 719 026 грн 96 коп. та 3 % річних 19 473 грн 91 коп.

Оцінивши фактичні обставини, подані сторонами у справі докази, вислухавши в судовому засіданні представника позивача у справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі встановлені статтею 625 ЦК України.

Факт постачання позивачем відповідачу природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 2289/14-КП-20 від 28.01.2014 не потребує повторного доведення, зокрема, і не потребує повторного доведення факт прострочення виконання зобовязання відповідачем за даним договором, оскільки встановлені рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу продовження нарахування позивачем компенсаційних платежів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у звязку з допущеним простроченням відповідачем виконання зобовязання по оплаті спожитого протягом січня - грудня 2014 року газу.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути 3% річних у сумі 19 867 грн 67 коп. нараховані за зобовязаннями: березня 2014 року за період з 12.02.2015 по 02.03.2015; квітня 2014 року за період з 12.02.2015 по 06.03.2015; жовтня 2014 року за період з 12.02.2015 по 13.03.2015; листопада 2014 року за період з 12.02.2015 по 09.04.2015; грудня 2014 року за період з 12.02.2015 по 06.07.2015.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем (а.с.35-38), суд встановив, що позивачем помилково зараховано до періоду прострочення день, в якому відповідачем здійснено оплату, оскільки сума заборгованості на цей день є меншою.

Саме з цих підстав відповідач не погодився з розрахунком позивача.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Оскільки кінцевою датою розрахунку по кожному з періодів прострочення при часткових оплатах по розрахунках березня грудня 2014 року є дата остаточної оплати боргу, а дата оплати не входить до періоду прострочення, то всі періоди нарахування з урахуванням часткових оплат корегуються на цей день і сума 3 % річних, яка підлягає стягненню складає:

- за зобовязаннями березня 2014 року - 443 грн 94 коп. за період з 12.02.2015 по 01.03.2015;

- за зобовязаннями квітня 2014 року - 315 грн 37 коп. за період з 12.02.2015 по 05.03.2015;

- за зобовязаннями жовтня 2014 року - 924 грн 43 коп. за період з 12.02.2015 по 12.03.2015;

- за зобовязаннями листопада 2014 року - 4 553 грн 47 коп. за період з 12.02.2015 по 08.04.2015;

- за зобовязаннями грудня 2014 року - 13 236 грн 70 коп. за період з 12.02.2015 по 05.07.2015.

Враховуючи викладене до стягнення підлягають 3 % річних в загальній сумі 19 473 грн 91 коп. У задоволенні решти заявленої суми 3 % річних, що складає 393 грн 76 коп. слід відмовити.

Позивачем також заявлено до стягнення втрати від інфляції, нараховані на суму заборгованості за природний газ, поставлений:

- у березні 2014 року за лютий 2015 року в сумі 53 055 грн 31 коп.;

- у квітні 2014 року за лютий 2015 року в сумі 12 743 грн 29 коп.;

- у жовтні 2014 року за лютий 2015 року в сумі 24 487 грн 62 коп.;

- у листопаді 2014 року за період з лютого по березень 2015 року в сумі 236 089 грн 07 коп.;

- у грудні 2014 року за період з лютого по червень 2015 року в сумі 667 580 грн 13 коп.

Всього інфляційні втрати, що заявлені до стягнення складають 993 995 грн 36 коп.

Стосовно інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

У застосуванні інфляції суд враховує положення пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», в якому зазначено, що згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наданого до позову розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивач не дотримувався вказаного вище порядку визначення боргу з урахуванням індексу інфляції та не врахував суму боргу з урахуванням індексу інфляції визначену в рішенні господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15.

Як вбачається з розрахунку позивача за зобовязаннями березня 2014 року позивачем невірно зазначено період застосування індекс інфляції та суму боргу з врахуванням індексу інфляції стягнуту за рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15, а саме: позивачем зазначено період з квітня 2014 року по січень 2015 року, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за цей період складає 1 209 370 грн 75 коп., в той час як за вказаним рішенням сума боргу з врахуванням індексу інфляції визначена за період з травня 2014 року по січень 2015 року і складає 1 170 736 грн 45 коп.

Крім того, позивач невірно визначив борг, що існував на кінець лютого 2015 року.

Виходячи з вищенаведеного Вищим господарським судом України алгоритму та періоду нарахування, визначеного позивачем (лютий 2015 року), розрахунок інфляційних нарахувань за зобовязаннями березня 2014 року буде наступним:

876 845 грн 31 коп. (сума боргу, що проіснувала протягом лютого 2015 року) х 105,3 % (індекс інфляції за лютий 2015 року) = 923 318 грн 11 коп.;

1 170 736 грн 45 коп. (сума боргу стягнута за рішенням від 03.08.2015) - 923 318 грн 11 коп. = 247 418 грн 34 коп.;

247 418 грн 34 коп. (інфляційні втрати станом на кінець лютого 2015 року) 202 991 грн 84 коп. (інфляційні втрати станом на кінець січня 2015 року стягнуті за рішенням суду від 03.08.2015) = 44 426 грн 50 коп. втрати від інфляції за лютий 2015 року.

При розрахунку інфляційних нарахувань за лютий 2015 року за зобовязаннями квітня 2014 року позивач також невірно зазначив період застосування індексу інфляції та суму боргу з врахуванням індексу інфляції за рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15, а саме: позивачем в розрахунку зазначено період застосування індексу інфляції з травня 2014 року по січень 2015 року, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 240 438 грн 39 коп., в той час як за вказаним рішенням суду сума боргу з врахуванням індексу інфляції визначена за період з червня 2014 року по січень 2015 року складає 231 636 грн 21 коп. Матеріали справи свідчать, що за зобовязаннями квітня 2014 року у лютому 2015 року оплат не було.

Отже, сума інфляційних втрат за лютий 2015 року складає: (231 636 грн 21 коп. х 105,3 % (індекс інфляції за лютий 2015 року)) - 231 636 грн 21 коп. = 12 276 грн 72 коп.

Як вбачається із розрахунку позивача за зобовязаннями жовтня 2014 року позивачем невірно зазначено період застосування індексу інфляції та суму боргу з врахуванням індексу інфляції стягнуту за рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15, а саме: позивачем зазначено борг з врахуванням індексу інфляції за період з листопада 2014 року по січень 2015 року в сумі 462 030 грн 61 коп., в той час як за рішенням суду борг з врахуванням індексу інфляції визначено за період з грудня, а не листопада 2014 року по січень 2015 року і складає в сумі 453 415 грн 71 коп.

Враховуючи те, що у лютому 2015 року відповідач не здійснював оплат за зобовязаннями жовтня 2015 року, належний розрахунок інфляційних нарахувань за лютий 2015 року буде наступним: (453 415 грн 71 коп. х 105,3 % (індекс інфляції за лютий 2015 року)) - 453 415 грн 71 коп. = 24 031 грн 03 коп.

При розрахунку інфляційних нарахувань за лютий, березень 2015 року за зобовязаннями листопада 2014 року позивач також невірно зазначив період застосування індексу інфляції та суму боргу з врахуванням індексу інфляції стягнуту за рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15, а саме: позивачем зазначено борг з врахуванням індексу інфляції за період з грудня 2014 року по січень 2015 року в сумі 1 463 551 грн 70 коп., в той час як за рішенням суду від 03.08.2015 у справі № 913/175/15 визначено борг з врахуванням індексу інфляції за період з січня 2014 року по січень 2015 року в сумі 1 420 924 грн 18 коп.

Враховуючи те, що у лютому 2015 року відповідач не здійснив оплат за зобовязаннями листопада 2014 року інфляційні нарахування за лютий 2015 року складають: (1 420 924 грн 18 коп. х 105,3 % (індекс інфляції за лютий 2015 року)) - 1 420 924 грн 18 коп. = 75 308 грн 98 коп.

Протягом березня 2015 року за зобовязаннями листопада 2014 року відповідач перерахував позивачу 1 187 035 грн 53 коп., в цій сумі існував борг станом на квітень 2015 року, з урахуванням індексу інфляції за березень 2015 року цей борг складає: 1 187 035 грн 53 коп. х 110,8 % (індекс інфляції за березень 2015 року) = 1 315 235 грн 37 коп., а розрахунок витрат від інфляції за березень 2015 року буде наступним: 1 420 924 грн 18 коп. - 1 315 235 грн 37 коп. = 105 688 грн 81 коп.

Всього втрати від інфляції за лютий, березень 2015 року за зобовязаннями листопада 2014 року складають:

75 308 грн 98 коп. + 105 688 грн 81 коп. = 180 997 грн 79 коп., а не 236 089 грн 07 коп. як визначив позивач.

Як вбачається з розрахунку позивача інфляційних нарахувань за період з лютого 2015 року по червень 2015 року за зобовязаннями грудня 2014 року позивач невірно зазначив період застосування індексу інфляції та суму боргу з врахуванням індексу інфляції стягнуту за рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі № 913/175/15, а саме: позивачем зазначено період січень 2015 року, сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 1 989 630 грн 21 коп., в той час як за вказаним рішенням суд відмовив позивачу в стягненні інфляційних втрат в сумі 59 823 грн 99 коп. за січень 2015 року, нараховану на борг за газ на суму 1 929 806 грн 22 коп., поставлений у грудні 2014 року.

Належний розрахунок інфляційних нарахувань за зобовязаннями грудня 2014 року, виходячи з вищенаведеного Вищим господарським судом України алгоритму та періодів нарахування (лютий червень 2015 року), визначених позивачем буде наступним: вартість спожитого відповідачем газу у грудні 2014 року складає 1 929 806 грн 22 коп. У період січень березень 2015 оплат не було.

(1 929 806 грн 22 коп. х 116,6724 % (середній індекс інфляції за лютий, березень 2015 року)) - 1 929 806 грн 22 коп. = 321 745 грн 01 коп.

У квітні відповідач сплатив 1 060 217 грн 18 коп., на цю суму слід нараховувати інфляційну складову квітня 2015 року.

Розрахунок інфляційних нарахувань за квітень 2015 року буде наступним:

(1 060 217 грн 18 коп. х 114,0 % (індекс інфляції за квітень 2015 року)) - 1 060 217 грн 18 коп. = 148 430 грн 41 коп.

Протягом травня 2015 року відповідач здійснив оплату в сумі 531 523 грн 61 коп., на цю суму слід нараховувати інфляційну складову травня 2015 року, оскільки в цій сумі борг проіснував протягом травня 2015 року.

Розрахунок інфляційних нарахувань за травень 2015 року буде наступним:

(531 523 грн 61 коп. х 102,2 % (індекс інфляції за травень 2015 року)) 531 523 грн 61 коп. = 11 693 грн 52 коп.

Протягом червня 2015 року відповідач здійснив оплату боргу за зобовязаннями грудня 2014 року в сумі 295 317 грн 33 коп., на цю суму слід нараховувати інфляційну складову червня 2015 року.

Розрахунок інфляційних нарахувань за червень 2015 року буде наступним:

(295 317 грн 33 коп. х 100,4 % (індекс інфляції за червень 2015 року)) - 295 317 грн 33 коп. = 1 181 грн 27 коп.

Всього за зобовязаннями грудня 2014 року інфляційні втрати за період з лютого по червень 2015 року складають 483 050 грн 21 коп.

Таким чином до стягнення підлягають інфляційні нарахування в загальній сумі 744 782 грн 25 коп. В решті заявленої суми інфляційних нарахувань 249 173 грн 11 коп. слід відмовити за необґрунтованістю.

Враховуючи викладене, здійснивши аналіз фактичних обставин та вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову частково в загальній сумі 764 256 грн 16 коп.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 11 463 грн 84 коп. слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про стягнення 1 013 823 грн 03 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93403, ідентифікаційний код 00131050, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720, 3 % річних в сумі 19 473 грн 91 коп. та інфляційні втрати в сумі 744 782 грн 25 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 11 463 грн 84 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у сумі 393 грн 76 коп. та інфляційних втрат в сумі 249 173 грн 11 коп. відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 16.02.2016.

Суддя Р.Є. Якушенко