ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.02.16р. Справа № 904/10117/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рійк Цваан Україна", с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех Сістемс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 56 747,43 грн. заборгованості за поставлений товар, 3 616,83 грн. 3% річних, 37 099,79 грн. пені, 73 405,60 грн. різниця курсу євро

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 02/02-16 від 02.02.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рійк Цваан Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех Сістемс" заборгованості у сумі 170 869,65 грн., з яких:

- 56 747,43 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 3 616,83 грн. 3% річних за загальний період з 05.08.2013 року по 06.10.2015 року;

- 37 099,79 грн. пеня за загальний період з 05.08.2013 року по 06.10.2015 року;

- 73 405,60 грн. різниця курсу євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки від 11.03.2013 року в частині своєчасної та повної оплати за товар поставлений за видатковими накладними:

- № 14109447 від 05.06.2013 року на суму 52 543,92 грн.;

- № 14109922 від 08.08.2013 року на суму 25 047,80 грн.

16.12.2015 року відповідачем надано відзив де останній вказує, що визнає суму основного боргу у розмірі 56 747,43 грн., щодо нарахування пені позивачем допущено помилку, після здійсненого відповідачем перерахунку пеня становить 36 545,90 грн. Також відповідач просить суд зменшити пеню до 6 545,90 грн. оскільки основними видами діяльності відповідача є вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів тощо, розведення інших тварин (з метою біологічного захисту різних культур рослин), оптова неспеціалізована торгівля, тому на платоспроможність відповідача безпосередньо впливає сезонність виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції та засобів біологічного захисту різних культур рослин. Крім того, девальвація гривні, збільшення цін на сировину та енергоносії вплинули на фінансово-господарську діяльність відповідача та можливість вчасного та належного виконання господарських зобов'язань. Відповідач просить суд визнати даний випадок винятковим та врахувати, що протягом строку дії договору позивач поставив товару на суму 759 683,04 грн.. а відповідач своєчасно оплатив 702 935,61 грн., що свідчить про високий ступінь виконання зобов'язання. Крім того, порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, в тому числі позивачу, оскільки останній визначив оплату товару відповідно до офіційного курсу гривні до євро, тобто мінімізував можливі втрати. станом на дату подання позову офіційний курс гривні до євро становить 23,83 грн. за 1 євро, при цьому договірний курс за договором був 10,39 грн. за 1 євро.

Крім того, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення починаючи з лютого 2016 року, рівними частинами до 15 числа кожного місяця, протягом 6 місяців, останній платіж 15.07.2015 року оскільки на даний час, з урахуванням скрутного фінансового становища, інфляційних процесів у економіці держави, ступеня виконання зобов'язання, для відповідача сума заявлених позовних вимог є значною. Стягнення зазначеної суми призведе до утворення заборгованості із сплати заробітної плати працівникам та обов'язкових платежів перед бюджетами, і як наслідок, ще більше погіршить фінансове становище відповідача.

У судовому засіданні представником відповідача залучені до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату заборгованості у сумі 4 000,00 грн. (платіжні доручення № 4531 від 21.12.2015 року на суму 2 000,00 грн., № 892 від 19.01.2016 року на суму 2 000,00 грн.).

01.02.2015 року позивачем надані письмові пояснення на відзив на позовну заяву де вказує, що він не здійснював нарахування пені та не враховував зміни курсу євро по іншим численним видатковим накладним, по яким оплата проводилась з порушенням умов договору, про що також зазначає і сам відповідач в відзиві на позов в розрахунках чим вже значно зменшив суму позовних вимог. Відповідачу була надана максимально можлива знижка на товар у розмірі 28,5 %. Позивач несе витрати також на стягнення заборгованості з відповідача. Також відповідач не проводив оплати вчасно, відповідно до умов договору, не повертає борг майже протягом 2,5 років та не вчиняє жодних дій для врегулювання даного питання. Протягом даного часу компанія веде господарську діяльність та не проводила щомісячні розрахунки для сплати боргу, тому відповідач не є добросовісним. Крім того, позивач зазначає, що ситуацію, на яку посилається відповідач, не є винятковою, оскільки економічна ситуація в країні вплинула на всі компанії.

03.02.2016 року відповідачем залучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 931 від 02.02.2016 року про сплату суми боргу у сумі 1 000,00 грн.

08.02.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника останнього за наявними в матеріалах справи доказами, враховуючі додаткові письмові пояснення на відзив на позов.

09.02.2016 року відповідачем залучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 889 від 08.02.2016 року про сплату суми боргу у сумі 5 000,00 грн.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2015 року з призначення справи до розгляду в засіданні на 17.12.2015 року після чого розгляд справи відкладався до 20.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 20.01.2016 року за клопотанням позивача строк розгляду спору продовжено до 09.02.2016 року включно та розгляд справи відкладено до 03.02.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 03.02.2016 року було оголошено перерву до 09.02.2016 року.

У судовому засіданні 09.02.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Рійк Цваан Україна" (далі - позивач, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Біотех Сістемс" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки (далі - договір) відповідно до пункту 1.1. якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товар за ціною та на умовах, передбачених цим договором. Найменування товару - імпортне насіння овочевих культур секції фірми "Рійк Цваан" (п.1.2 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору ціна за одиницю товару визначена у Специфікаціях до цього договору (а у разі їх відсутності - у накладних) з урахуванням положень п.6.4 договору. Покупцю надається знижка від роздрібної ціни у розмірі 28,5% (п.2.2 договору).

Приймання-передача товару оформлюється накладною, яка складається у письмовій формі та є невід'ємною частиною даного договору. поставка товару здійснюється після попередньої оплати товару (п.5.1 договору).

Відповідно до п.5.3 договору право власності на товару переходить до покупця у момент здійснення його повної оплати на умовах даного договору.

Згідно з п.6.1 договору остаточна ціна договору визначається як вартість усіх поставок, здійснених продавцем покупцю протягом терміну дії цього договору, відповідно до специфікацій, накладних та правил, встановлених п.6.4 договору.

Поставка кожної партії товару здійснюється лише після попередньої оплати товару в розмірі 30% від вартості товару, який поставляється (п.6.2 договору).

Остаточна оплата кожної партії поставленого товару здійснюється протягом 60 днів з моменту отримання товару (п.6.3 договору).

Згідно з п.12.1 договору договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє протягом одного року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, що виникли протягом строку дії договору (п.12.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 77 591,72 грн., що підтверджується належним чином оформленими наступними видатковими накладними:

- № 14109447 від 05.06.2013 року на суму 52 543,92 грн.;

- № 14109922 від 08.08.2013 року на суму 25 047,80 грн.

За поставлений товар відповідач розрахувався частково, сплативши 20 844,29 грн., що підтверджується виписками по банківському рахунку: 09.08.2013 року - 7 514,34 грн., 19.11.2013 року - 11 605,13 грн., 04.03.2014 року - 1 724,82 грн.

Таким чином, несплачена відповідачем частина отриманого товару складає 56 747,43 грн. (77 591,72 - 20 844,29 = 56 747,43), що і є причиною виникнення спору.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За викладеного та відповідно до умов договору наявність заборгованості відповідача у сумі 56 747,43 грн. на час звернення позивача до суду та вирішення спору підтверджується належними та допустимими доказами.

Враховуючи встановлені обставини справи і відповідно до умов договору строк оплати є таким, що настав, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у сумі 56 747,43 грн. за поставлений товар на момент звернення із позовом до суду обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

При цьому, до матеріалів справи залучені докази сплати відповідачем боргу на загальну суму 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями № 4531 від 21.12.2015 року на суму 2 000,00 грн., № 892 від 19.01.2016 року на суму 2 000,00 грн., № 931 від 02.02.2016 року на суму 1 000,00 грн., № 889 від 08.02.2016 року на суму 5 000,00 грн.

Судом зауважено, що провадження у даній справі було порушено ухвалою суду від 24.11.2015 року, а заборгованість була частково погашена відповідачем після 24.11.2015 року у сумі 10 000,00 грн., отже після порушення провадження у справі.

При цьому, згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 10 000,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2 договору у випадку порушення покупцем зобов'язань з оплати товару у строк, передбачений цим договором, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Базою для розрахунків фінансових санкцій є сума заборгованості покупця у євро. Визначена розрахунками сума санкцій підлягає сплаті у гривнях за курсом, встановленим у порядку, визначеному п.6.4 договору (п.8.3 договору).

Згідно з п.8.5 договору обмеження строку нарахування санкцій, встановлене ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, до санкцій за цим договором не застосовується.

За загальний період з 05.08.2013 року по 06.10.2015 року позивачем нарахована до стягнення з відповідача пеня у сумі 37 099,79 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені встановлено, що він здійснений вірно, а тому заявлена до стягнення пеня підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 05.08.2013 року по 06.10.2015 року у сумі 3 616,83 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що він здійснений вірно.

Відповідно до п.6.4 договору погоджений сторонами договірний курс гривні до євро на дату підписання договору - 10,39 грн. за 1 євро. У разі підвищення на дату платежу офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ у порівнянні з курсом, вказаним вище, договірний курс на дату платежу вважається таким, що дорівнює офіційному курсу гривні до євро, встановленого Національним банком України. У разі зниження на дату платежу офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ у порівнянні з курсом, вказаним вище, договірний курс на дату платежу вважається таким, який сторони зафіксували на момент укладення договору.

Згідно з п. 8.3 договору базою для розрахунків фінансових санкцій є сума заборгованості покупця у євро. Визначена розрахунками сума санкцій підлягає сплаті у гривнях за курсом, встановленим у порядку, визначеному п.6.4 договору.

Позивачем нарахована курсова різниця на суму 73 405,60 грн. станом на 06.10.2015 року за курсом Національного банку України 23,83 грн. за 1 євро.

За результатом перевірки розрахунку курсової різниці, здійсненого позивачем, встановлено, що він є вірним. Курсова різниця буде складати 73 405,60 грн.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг у сумі 46 747,43 грн., пеня у сумі 37 099,79 грн., 3% річних у сумі 3 616,83 грн., курсова різниця у сумі 73 405,60 грн., в частині стягнення 10 000,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню.

Стосовно відзиву відповідача в якому останній просить суд зменшити розмір пені та розстрочити виконання рішення суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 19 січня 2011 року № 10/224-10 та № 12/63.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд не вбачає, що в даному випадку має місце винятковий випадок, як того вимагає чинне законодавство для зменшення розміру неустойки. Окрім того, сторони знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні підприємницької діяльності та відповідачем не надано жодного документу в підтвердження відсутності грошових коштів.

Також не підлягає задоволенню заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому слід враховувати приписи статті 121 Господарського процесуального кодексу України про те, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з пунктом 7.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо) (п.7.1.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище, не є винятковою обставиною у розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення.

На даний час відповідач продовжує здійснювати свою господарську діяльність, а тому повинно нести й обов'язки за укладеними договорами, вчасно розраховуватись відповідно до їх умов.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження того, що скрутне фінансове становище боржника утворилося внаслідок об'єктивних підстав, а не внаслідок його власної підприємницької діяльності, яка здійснюється на його власний ризик, суду не надано.

Також відповідачем не надані докази на підтвердження можливості виконати боргові зобов'язання на умовах розстрочки.

При цьому суд також враховує нормативні приписи статті 121 Господарського процесуального кодексу України стосовно права відповідача на повторне звернення до суду про розстрочку або відстрочку виконання судового рішення на етапі виконавчого провадження.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При цьому, відповідно до пунктів 1 та 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанції.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на момент звернення із позовом до суду) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (182 700,00 грн.).

Ціна позову становить 170 869,65 грн., отже, сума судового збору за подання даного позову складала 2 563,04 грн., який позивачем сплачено згідно платіжного доручення № 1380 від 06.10.2015 року.

При цьому, суд припиняє провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 10 000,00 грн. на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору, що є підставою для повернення сплаченого в цій частині судового збору.

В той же час, станом на час розгляду справи позивач з клопотанням про повернення судового зборку не звертався.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 2 413,04 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, пунктом 1-1 частини першої статті 80, статтями 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех Сістемс" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Ламана, будинок 19, офіс 20, ідентифікаційний код 37620374) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рійк Цваан Україна" ( 08320, Київська область, Бориспільський район, с. Мала Олександрівка, вул. Овочева, 8, ідентифікаційний код 30517557) основний борг у сумі 46 747,43 грн., пеню у сумі 37 099,79 грн., 3% річних у сумі 3 616,83 грн., різницю курсу у сумі 73 405,60 грн., судовий збір у сумі 2 413,04 грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех Сістемс" основного боргу в сумі 10 000,00 грн.

Відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех Сістемс" про розстрочку виконання судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.02.2016 року.

Суддя ОСОБА_2