ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Справа № 904/8910/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Дармін М.О.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: Кучерук А.В. представник, довіреність № 968 від 13.12.2015 р.;

від відповідача: Собуцька Н.В. начальник, наказ № 1-к від 20.12.2011 р.

розглянувши апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Кіровському район м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року у справі № 904/8910/15

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

до Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 529,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Державне підприємство "Придніпровська залізниця" до Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська про стягнення 2 529,03 грн., з яких: 124,72 грн. - 3 % річних, 2 404,31 грн. - інфляційні втрати, нарахованих на суму несвоєчасно сплаченого судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року (головуючий суддя Мілєва І.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 2528,75грн., з яких: 124,44грн. - 3 % річних, 2404,31грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1217,88 грн., в решті позовних вимог відмовлено,

Рішення мотивовано ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Не погодившись з зазначеним рішенням Управління Державної казначейської служби України у Кіровському район м. Дніпропетровська звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову позивачу відмовити у повному обсязі.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що господарський суд Дніпропетровської області не врахував, що Управління казначейства є виконавцем рішення суду від 20.02.2014 року по справі №203/8124/13-а, та виконавчого листа по даній справі, в якому визначено боржника - «Державний бюджет України», а не Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області.

Суд не врахував, що між ДП «Придніпровська залізниця» та Управлінням казначейства не виникало договірних правовідносин, та Управління казначейства, як юридична особа, не є суб'єктом у судовій справі №203/8124/13-а за позовом ДП «Придніпровська залізниця» до Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради. У зв'язку з чим, чудом невірно трактовані відносини між ДП «Придніпровська залізниця» та Управлінням казначейства, через що невірно застосовані норми законодавства, а саме стаття 625 Цивільного кодексу України.

Представник Державного підприємства "Придніпровська залізниця" відзив на апеляційну скаргу не надав, у судовому засіданні просив рішення залити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 10.02.2016 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

20.02.2014 року постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 203/8124/13-а позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради про відшкодування збитків задоволено. Стягнуто з Департаменту транспорту і зв'язку Дніпропетровської міської ради на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" компенсацію заподіяних за пільгове перевезення пасажирів збитків у сумі 526 832,96 грн., стягнуто на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" компенсацію судових витрат у сумі 3 441,00 грн. На виконання постанови Кіровського районного суду міста Дніпропетровська видано виконавчий лист (а.с. 11, 28, 30).

Позивач направив відповідачу заяву від 27.03.2014р. про виконання рішення суду про стягнення судового збору в сумі 3441 грн., яка отримана відповідачем 27.03.2014р., про що свідчить відбиток в правому нижньому куті копії заяви, що міститься в матеріалах справи (а.с. 8).

01.04.2014р. відповідач повернув позивачу виконавчий лист з документами без виконання, з посиланням на те, що документи подані з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач звернувся в Кіровський районний суд м. Дніпропетровська зі скаргою на дії посадових осіб відповідача. 07.07.2014р. ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на дії Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі міста Дніпропетровська задоволено частково. Визнано незаконними дії начальника Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі міста Дніпропетровська щодо повернення Державному підприємству "Придніпровська залізниця" без виконання документів з виконання постанови Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, ухваленої в адміністративній справі № 203/8124/13а, про стягнення компенсації судових витрат у сумі 3 441,00 грн. Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі міста Дніпропетровська прийняти до виконання виконавчий лист, виданий на підставі постанови Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, ухваленої в адміністративній справі № 203/8124/13а, про стягнення компенсації судових витрат у сумі 3 441,00 грн. (а.с. 12)

02.04.2015р. постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби у Кіровському районі м. Дніпропетровська - залишено без задоволення. Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2014р. за скаргою Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на дії Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районні міста Дніпропетровська - залишено без змін (а.с. 13-14).

07.05.2015р. позивач направив на адресу відповідача цінний лист з рекомендованим повідомленням із заявою про виконання рішення суду про стягнення судового збору в сумі 3441 грн. із вимогою про сплату компенсації у розмірі 1690,92 грн. (114,83 грн. - 3% річних за період 27.03.2014р. по 06.05.2015р., 1576,09 грн. - інфляційні втрати за період з 27.03.2014р. по 06.05.2015р.) та додатками, що підтверджується описом вкладення (а.с.10).

Постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.08.2015 року у справі № 203/8124/13-а стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 2 576,01грн., з яких: 114,83грн. - 3 % річних, 2 278,48 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. (а.с. 18-21).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 року у справі № 203/8124/13-а апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська задоволено частково. Постанову Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.08.2015 року у справі № 203/8124/13-а скасовано, провадження в адміністративній справі закрито (а.с. 22).

Ухвала мотивована тим, що розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст. 17 цього Кодексу, якою передбачені межі компетенції адміністративних судів, оскільки спір про стягнення компенсації 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду не є публічно-правовим.

Позивач та відповідач зазначають, що 10.06.2015р. відповідачем сплачено компенсацію судових витрат у розмірі 3 441,00 грн., про що свідчить відбиток штемпелю відповідача на виконавчому листі в правому нижньому куті (а.с. 28) та платіжне доручення.

У зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду відповідачем позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 124,72 грн. - 3 % річних за період з 27.03.2014р. по 10.06.2015р., 2 404,31 грн. - інфляційні втрати за період з 27.03.2014р. по 10.06.2015р.

Отже, предметом розгляду у даній справі є стягнення трьох відсотків річних та суми втрат від інфляції, які нараховані на розмір судових витрат, стягнутих за рішенням суду.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" і п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 N 845 був затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Тому, виконання постанови Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 203/8124/13-а в частині стягнення коштів з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" мало здійснюватись Управлінням Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними кредиторові.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все, виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Вищезазначена правова позиція викладена у Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підготовленому Верховним Судом України.

Таким чином, виходячи із положень зазначених норм, рішення суду про стягнення судових витрат не породжує прав і обов'язків у розумінні зобов'язальних правовідносин, а є способом захисту тих прав, які вже виникли з інших існуючих правовідносин і щодо яких виник спір.

Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, тому ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення.

Правова природа судових витрат зовсім інша ніж грошового зобов'язання, оскільки судові витрати - це витрати сторін та інших учасників судового процесу, які пов'язані з розглядом справи (розділ VI ГПК України).

Тобто, судові витрати не входять до складу основного зобов'язання.

Викладене підтверджується положеннями ст. 1 Закону України "Про відновлення платспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України… До грошових зобов'язань боржника … не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

В той же час, у даному випадку спір стосується коштів, правову природу яких встановлено судом у справі № 203/8124/13-а , а саме судових витрат.

Тому це не є грошовим зобов'язанням у розумінні вимог статті 625 Цивільного кодексу України, а винесенням судом рішення про стягнення судових витрат не змінює їх правову природу.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити судові витрати, який виник на підставі судового рішення, хоч і виражений у грошовій формі, але не є зобов'язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 203/8124/13-а на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" стягнуто компенсацію судових витрат у сумі 3 441,00 грн., правова природа цього боргу як компенсації судових витрат з прийняттям рішення не змінилася (рішення суду про стягнення судових витрат не перетворює останні у грошове зобов'язання), судові витрати у грошове зобов'язання не перетворилися, а тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Наведене узгоджується з позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.02.2014р. у справі №905/909/13-ґ.

Беручи до уваги, що між ДП «Придніпровська залізниця» та Управлінням казначейства не виникало договірних правовідносин, та Управління казначейства, як юридична особа, не є суб'єктом у судовій справі №203/8124/13-а за позовом ДП «Придніпровська залізниця» до Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом невірно трактовані відносини між ДП «Придніпровська залізниця» та Управлінням казначейства, через що невірно застосовані норми законодавства, а саме стаття 625 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що сума втрат від інфляції та 3% річних, нарахована на судові витрати, стягнуті за рішенням суду, стягненню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Тому апеляційним судом досліджено обставини справи на предмет їх відповідності вимогам цього Закону та зроблено висновок щодо непоширення дії цього Закону на рішення суду у даній справі в силу вимог частини другої його статті 2, оскільки стягувачем за рішенням суду є державне підприємство (Державне підприємство "Придніпровська залізниця").

Наведене свідчить про неповне з'ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи та про порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. По справі необхідно прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, по справі признається нове рішення, яким відмовляється у задоволенні позовних вимог, то судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України необхідно розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з чим з Позивача на користь Відповідача необхідно стягнути 1 339,80 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року у справі № 904/8910/15 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49038, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108 ідентифікаційний код 01073828) на користь Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 76, ідентифікаційний код 24232360) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 339,80 грн.

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 12.02.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін