ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6269/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПП "ЗІП" м. Дніпродзержинськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-БМК", м. Чугуїв
про стягнення 169470,38 грн.
за участю представників сторін:

позивача- Пенцова О.О. (дов. № 59 від 03.02.2016 року);

відповідача -ОСОБА_1 (дов. № б/н від 01.12.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю промислове підприємство "ЗІП" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-БМК" про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки № 39-88 від 14.04.2015 року щодо повної оплати поставленого товару в сумі 169 470,38 грн., з яких 110 018,43 грн. сума основного боргу, 8 599,02 грн. 24% річних, 17 847,40 грн. пені та 33 005,53 грн. штрафу. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 7.12.2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області у межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду від 25.01.2016 року продовжено строк вирішення спору на 15 днів відповідно до вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України по 18.02.2016 року та відкладено розгляд справи на 8.02.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 8.02.2016 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 3955) у якому позивач зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» не уклав мирову угоду з відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «М-БМК». Протягом розгляду судом даної справи відповідачем не було здійснено жодної оплати боргу тому сума основного боргу відповідача перед позивачем згідно договору поставки № 39-88 від 14.04.2015 року станом на 08.02.2016 року становить суму у розмірі 110 018,43 грн. У звязку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 8.02.2016 року від представника відповідача надійшов відзив (вх. № 3982) на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що відповідно до пункту 4.4. Договору поставки № 39-88 від 14.04.2015 року, у випадку прострочення заборгованості покупця за поставлений йому товар, постачальник має право протягом 3-х днів з дня прострочення заборгованості вимагати повернення всього нереалізованого товару, який знаходиться на складі покупця. У випадку відмови та/або ухилення покупця від повернення товару постачальнику при наявності простроченої заборгованості, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість поставленого товару за накладними у строк 7 (сім) днів з моменту складення акту взаєморозрахунків. Як зазначає відповідач на даний час, жодних звернень від позивача щодо повернення товару відповідачу не надходило, таким чином, строк на оплату заборгованості для відповідача ще не настав тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 8.02.2016 року підтримав позовні вимоги із підстав викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання 8.02.2016 року проти позову заперечував із підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у замовленні позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частина 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

14.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю промислове підприємство "ЗІП" (далі-позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М-БМК" (далі-відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 39-88 (т. 1, а.с. 21).

Пунктами 7.1., 7.2. договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з 14.04.2015 року і діє до 31.12.2015 року (включно). У випадку, якщо жодна із сторін договору за один місяць до закінчення строку дії договору не направить письмову заяву про відмову від пролонгації цього договору, то договір вважається автоматично пролонгованим на один рік на тих же умовах.

Згідно пункту 1.1. договору, постачальник зобовязується поставити, а покупець зобовязується прийняти і оплатити на умовах цього договору продукцію у тому числі, але не виключно, виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю промислового підприємства "ЗІП" (ділі товар), кількість, асортименті ціна якої зазначені в специфікаціях (накладних), які є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору, постачальник поставляє товар у кількості і асортименті, обумовленому в специфікаціях (заявках), окремими партіями,

згідно заявок покупця, протягом 3 днів з моменту формування заявки. Визначення обсягів поставки здійснюється на підставі заявки покупця, затвердженої постачальником. Заявка надається покупцем постачальнику по факсу, або засобами електронного листуванні, по телефону, або у інший спосіб. В заявці вказуються умови поставки товару.

Пунктом 4.1. договору встановлено, товар, що поставляється, оплачується за ціною, встановленою постачальником і зазначеною в специфікаціях (накладних).

Згідно пункту 4.2. договору, покупець оплачує вартість товару: - або шляхом 10 % попередньої оплати вартості партії товару; - або з відстрочкою платежу до 14 календарних днів з моменту поставки товару.

Моментом оплати вважається надходження грошових койте на рахунок постачальника. В платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за даним договором продавець зараховує кошти, то надійшли від покупця, як погашеним заборгованості за товар поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначенні платежу (пункт 4.3. договору).

Згідно пункту 4.5. договору, покупець зобовязаний підписати акт звіряння взаєморозрахунків на протязі 7 календарних днів з моменту його отримання. Одностороннє складений постачальником акт у випадку його не підписання покупцем має юридичну силу.

Відповідно до пункту 5.1. договору, за невиконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку і розмірах, передбачених чинним законодавством.

На виконання умов договору, позивачем здійснено відповідачу поставку товару, а відповідач прийняв товар на загальну суму 123 047, 63 грн.

Факт поставки товару відповідачу підтверджується видатковими накладними:

- № 39-0005324 від 7.07.2015 року на суму 20 507, 94 грн.;

- № 39-0005544 від 10.07.2015 року на суму 13 671, 96 грн.;

- № 39-0005807 від 16.07.2015 року на суму 27 343, 91 грн.;

- № 39-0006390 від 31.07.2015 року на суму 20 507, 94 грн.;

- № 39-0006498 від 3.08.2015 року на суму 20 507, 94 грн.;

- № 39-0006649 від 6.08.2015 року на суму 20 507, 94 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (т. 1, а.с. 22-32).

Відповідач частково здійснив оплату отриманого товару на загальну суму 15 000,00 грн. про що свідчить виписка банку, а саме: 14.09.2015 року на суму 3 000,00 грн., 29.09.2015 року на суму 2 000,00 грн., 05.10.2015 року на суму 10 000,00 грн.(т. 1, а.с. 33-38).

9.11.2015 року позивачем на адресу відповідача, була направлено претензія б/н у якій позивач вимагав терміново сплатити суму вартості отриманого від позивача товару та підписати і повернути один екземпляр акту звіряння взаєморозрахунків.(т. 1, а.с. 40-41).

Зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду про стягнення з відповідача 110 018,43 грн. - суми основного боргу, 8 599,02 грн. - 24% річних, 17 847,40 грн. - пені та 33 005,53 грн. - штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статетей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За вимогами частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо заперечень відповідача, щодо того, що строк виконання оплати не настав, то суд вважає ці твердження відповідача довільним тлумаченням умов укладеного між сторонами договору, оскільки п.4.4. Договору поставки № 39-88 від 14.04.2015 року сторони передбачили, що постачальник має право протягом 3-х днів з дня прострочення заборгованості вимагати повернення всього нереалізованого товару, який знаходиться на складі покупця. У випадку відмови та/або ухилення покупця від повернення товару постачальнику при наявності простроченої заборгованості, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість поставленого товару за накладними у строк 7 (сім) днів з моменту складення акту взаєморозрахунків. Пунктом же 4.2. договору передбачено, що покупець оплачує вартість товару: - або шляхом 10 % попередньої оплати вартості партії товару; - або з відстрочкою платежу до 14 календарних днів з моменту поставки товару, у зв'язку з чим суд зазначає, що строк на оплату поставленого товару настав та право вимагати повернення всього нереалізованого товару є не обов'язком продавця, а правом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачем в порушення умов договору поставки № 39-88 від 14.04.2015 року, не сплачено вартість отриманого товару, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 110 018,43 грн. обґрунтованими такими, що підтверджуються наданими до суду доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 8 599,02 грн. - 24% річних, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, до у винадку прострочки оплати товару з вини Покупця. Покупець зобов'язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 24 відсотки річних від простроченої суми.

Суму 24% річних у розмірі 8 599,02 грн. що за розрахунком позивача становить за період:

- з 22.07.2015 року по 13.09.2015 року у розмірі 728,17 грн. нарахованих на суму боргу 20 507, 94 грн. за видатковою накладною № 39-0005324 від 7.07.2015 року; з 14.09.2015 року по 28.09.2015 року на суму боргу 19 478,84 грн. нарахованих суму у розмірі 192,12 грн.; з 29.09.2015 року по 04.10.2015 року на суму боргу 17 478,84 грн. нарахованих суму у розмірі 68,96 грн.; з 05.10.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 7 478, 84 грн. нарахованих суму у розмірі 260,63 грн. за видатковою накладною № 39-0005324 від 7.07.2015 року;

- з 25.07.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 13 671,96 грн. нарахованих суму у розмірі 1 123,72 грн. за видатковою накладною № 39-0005544 від 10.07.2015 року;.

- з 31.07.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 27 343, 91 грн. нарахованих суму у розмірі 2 139,57 грн. за видатковою накладною № 39-0005807 від 16.07.2015 року.

- з 15.08.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованих суму у розмірі 1 402,41 грн. за видатковою накладною № 39-0006390 від 31.07.2015 року;

- з 18.08.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 1 361,95 грн. за видатковою накладною № 39-0006498 від 03.08.2015 року ;

- з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 20 507, 84 грн. нарахованих суму у розмірі 1 321, 49 грн. за видатковою накладною № 39-0006649 від 06.08.2015 року (т. 1, а.с. 17-20).

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 24% річних в сумі 8599,02 грн. заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, вірно нарахована та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 17 847,40 грн. пені та 33 005,53 грн. штрафу, то суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з пунктом 5.2. договору, сторони погодили, що у випадку прострочення оплати товару з вини покупця, покупець зобовязаний сплатити постачальнику суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 24 відсотки річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє в період прострочки, від суми неоплаченого товару за кожен день прострочки. У випадку прострочки оплати товару на строк більше 60 календарних днів покупець зобовязаний також сплатити постачальнику штраф у розмірі 30 відсотків від вартості товару. У випадку не підписання акту зазначеного у пункті 4.6. цього договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 відсотків від суми неоплаченої заборгованості зазначеної у акті звіряння взаєморозрахунків.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 17 847,40 грн. що за розрахунком позивача становить за період:

- з 22.07.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 1 247, 33 грн.; з 28.08.2015 року по 13.09.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 515,79 грн.; з 14.09.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу 19 478,84 грн. нарахованої суму у розмірі 317, 00 грн.; з 25.09.2015 року по 28.09.2015 року на суму боргу 19 478,84 грн. нарахованої суму у розмірі 93,93 грн.; з 29.09.2015 року по 04.10.2015 року на суму боргу 17 478,84 грн. нарахованої суму у розмірі 126,42 грн.; з 05.10.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 7 478, 84 грн. нарахованої суму у розмірі 477, 83 грн. за видатковою накладною № 39-0005324 від 7.07.2015 року;

- з 25.07.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу 13 671,96 грн. нарахованої суму у розмірі 764,13 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу 13 671,96 грн. нарахованої суму у розмірі 566,36 грн.; з 25.09.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 13 671,96 грн. нарахованої суму у розмірі 1038,32 грн. за видатковою накладною № 39-0005544 від 10.07.2015 року;

- з 31.07.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу 27 343, 91 грн. нарахованої суму у розмірі 1 285,57 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу 27 343, 91 грн. нарахованої суму у розмірі 1 132,71 грн.; з 25.09.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 27 343, 91 грн. нарахованої суму у розмірі 2 076,64 грн. за видатковою накладною № 39-0005807 від 16.07.2015 року;

- з 15.08.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 438,25 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 849,53 грн.; з 25.09.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 1 557,48 грн. за видатковою накладною № 39-0006390 від 31.07.2015 року;

- з 18.08.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 337,12 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 849,53 грн.; з 25.09.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 1 557,48 грн. за видатковою накладною № 39-0006498 від 03.08.2015 року;

- з 21.08.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 235,98 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 849,53 грн.; з 25.09.2015 року по 26.11.2015 року на суму боргу 20 507, 94 грн. нарахованої суму у розмірі 1 557,48 грн. за видатковою накладною № 39-0006649 від 06.08.2015 року (т. 1, а.с. 12-17).

Суму штрафу у розмірі 30 відсотків від вартості товару у розмірі 33 005, 53 грн.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 17847,40 грн. та штраф у розмірі 33005,53 грн., розрахунок пені та штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо їх задоволення.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 2 542,06 грн.

Керуючись статтями, 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України; 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-БМК" (63506, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Щорса, буд. 57Е, , р/р 6051 в ПАТ "Укрсоцбанк" МФО 300023) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислового підприємства "ЗІП" (51901, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 107-А, , р/р 1072) 110 018,43 грн основного боргу, 8 599,02 грн. - 24% річних, 17 847,40 грн. пені, 33 005,53 грн. штрафу та 2 542, 06 грн. судового збору .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2