ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 910/8960/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргузаступника військового прокурора Київського гарнізону
на ухвалувід 23.11.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/8960/15
за позовомВійськового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Проксіма", Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове)
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивачівКиївська обласна державна адміністрація, Дмитрівська сільська рада, Києво-Святошинська районна державна адміністрація
провизнання недійсним договорів та застосування наслідків недійсності правочину
у судове засідання прибули представники:
Міністерства оборони УкраїниТодерян В.М. (дов. від 05.01.2016 № 220/3/д),
Квартирно-експлуатаційного управління Мехреньгіна А. Б. (дов. від 08.02.2016 № 303/25-529),
відповідача 1 Брежницька О.С. (дов. від 15.07.2015 № 12),
відповідача 2 Підлісний Ю.С. (дов. від 20.01.2016 № 1),
прокурорГусарова А.В. (посв. від 25.09.2015 № 035836),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників сторін, прокурора та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проксіма" та Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) про визнання недійсним договору про пайову участь у будівництві № 31/12-04п від 31.12.2004 та вилучення у ТОВ "Проксіма" земельної ділянки орієнтованою площею 125,9 га військового містечка № 249.

26.08.2015 від Військового прокурора Київського гарнізону надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої прокурор просив визнати недійсним з моменту укладення договір № 31/12-04п на пайову участь у будівництві житла від 31.12.2004.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 (суддя Я. Мариниченко) у позові відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення господарського суду разом із клопотанням про звільнення Військової прокуратури Київського гарнізону від сплати судового збору.

При цьому, клопотання позивача обґрунтоване тим, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на сплату прокурорами судового збору не передбачене і відповідне фінансування органам прокуратури з такою метою не здійснювалось; будь-які інші бюджетні кошти не можуть бути витрачені для сплати судового збору, оскільки це суперечить законодавству.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 (колегія суддів: В. Суховий, А. Мальченко, Г. Жук) відмовлено Військовому прокурору Київського гарнізону у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга повернута заявнику без розгляду.

Ухвала мотивована наступним.

Згідно з п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" N 484-VIII від 22.05.2015, який набрав чинності 01.09.2015) за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Натомість, до апеляційної скарги скаржником доказів сплати судового збору не додано.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та з відсутністю відповідних коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (п. 3.1 постанови).

З посиланням на вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору, та, відповідно повернув апеляційну скарну на підставі п.3 ч.1 ст.97 ГПК України, згідно з яким апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, заступник військового прокурора Київського гарнізону посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права, просить ухвалу скасувати, а справу передати до апеляційного господарського суду.

Перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Звільняючи заступника військового прокурора Київського гарнізону від сплати судового збору за подання касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України виходила з того, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 № 484-VIII, органи прокуратури виключено з переліку осіб, що звільняються від сплати судового збору, а у Державному бюджеті України відсутні кошти, призначені для сплати органами прокуратури судового збору.

Однак, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 прийнята до провадження апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Так як заявлення прокурором апеляційної скарги, яка повернута без розгляду оскарженою ухвалою, спрямоване на захист інтересів держави в особі Міністерства оборони України, а самостійне звернення Міністерством оборони України з апеляційною скаргою підтверджує спроможність самого органу, в інтересах якого звертається прокурор, оскаржити рішення місцевого господарського суду, то задоволення касаційної скарги прокурора не є єдиним можливим способом захисту інтересів держави, у справі, що розглядається.

Враховуючи вказане, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про залишення ухвали суду апеляційної інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника військового прокурора Київського гарнізону залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 910/8960/15 залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил