РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/268/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв»

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по

Миколаївській області

2. Міністерства інфраструктури України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт»

про визнання договору № РОФ-864 від 01.03.2010 продовженим

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Фрідман О.О. - по дов. № 4 від 04.01.2016

Гурова А.А. - по дов. № 5 від 04.01.2016

Хілова І.М. - по дов. № 1 від 04.01.2016

Пугайко І.І. - по дов. № 2 від 04.01.2016

від відповідача-1 Грицькова І.О. - по дов. № 539 від 31.12.2015

від відповідача-2 Малиш Т.О. - по дов. № 7137/15/14-15 від 31.12.201

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про визнання продовженим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 від 01.03.2010, яку були передбачені цим договором, з урахуванням змін, внесених договорами № 1 від 20.09.2011 та № 2 від 24.04.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 порушено провадження у справі № 910/268/16; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт»; призначено справу до розгляду на 26.01.2016.

Позивачем 05.01.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов'язання відповідача-1 та інших осіб не чинити перешкод у користуванні державним нерухомим майно, що є предметом договору № РОФ-864 від 01.03.2010; шляхом заборони відповідачу-1 вчиняти дії щодо виселення позивача з державного нерухомого майна, що є предметом договору № РОФ-864 від 01.03.2010, шляхом заборони відповідачу-1 передавати державне нерухоме майно, що є предметом договору № РОФ-864 від 01.03.2010 у користування третім особам.

Суд залишив заяву позивача про забезпечення позову без розгляду з огляду на наступне

Відповідно до ст. 3 Закону України Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Подана позивачем копія квитанції № 1322/з9 від 05.01.2016 не є належним доказом в підтвердження сплати судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Позивачем 22.01.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд

- визнати продовженим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 від 01.03.2010, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін, внесених договорами № 1 від 20.09.2011 та № 2 від 24.04.2013;

- зобов'язати Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївської області укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» додатковий договір про продовження на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 від 01.03.2010, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін, внесених договорами № 1 від 20.09.2011 та № 2 від 24.04.2013.

Відповідач-1 у поданому 25.01.2016 до відділу діловодства суду відзиві проти позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що строк дії договору № РОФ-864 від 01.03.2010 встановлений до 31.12.2015 закінчився. Регіональне відділення листами № 14-11-02617 від 29.12.2015 та № 07/02 від 04.01.2016 повідомило позивача про його припинення та заперечило щодо подальшого використання майна, що було об'єктом оренди за договором. Договори щодо продовження договору оренди відсутні, підстав передбачених чинним законодавством для визнання його автоматично продовженим немає, тому договір є припиненим внаслідок закінчення його строку та наявність заперечень з боку орендодавця. Стосовно переважного права на укладення договору на новий термін зазначає, що таким правом орендар може скористатись у тому випадку, якщо майно у подальшому буде здаватись в оренду. Права власника цього майна належить Міністерству інфраструктури України яке і приймає розпорядження ним. Переважне право реалізується шляхом укладення нового договору з дотриманням спеціального порядку встановленого ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Таке право може бути реалізовано лише після закінчення договору оренди для можливості укладати новий договір. З огляду на викладене просить в позові відмовити повністю.

Відповідачем-2 в судовому засіданні 26.01.2016 подано заяву, в якій просить на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі в частині позову до Міністерства інфраструктури України, оскільки до нього не пред'явлено позовні вимоги; залучити Міністерство інфраструктури України до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та передати справу за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Представники позивача, в судовому засіданні, заперечували проти клопотання Міністерства інфраструктури України, наполягаючи на тому, що позовна вимога про визнання продовженим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди державного нерухомого майна заявлена, як до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області так і до Міністерства інфраструктури України.

Суд розглянувши дану заяву відзначає наступне

Статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали та надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди. В свою чергу орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.

Міністерство інфраструктури України в даному випадку є органом уповноваженим управляти майном, що є об'єктом оренди за договором № РОФ-864 від 01.03.2010 дозвіл якого є необхідним для орендодавця - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області для продовження договору оренди.

Отже, вимога про визнання договору № РОФ-864 від 01.03.2010 продовженим на той самий строк і на тих самих умовах заявлена позивачем до обох відповідачів.

Таким чином, відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині позову до Міністерства інфраструктури України, тому заява відповідача-2 в цій частині не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення заяви відповідача-2 в частині залучення Міністерства інфраструктури України до участі у справі третьою особою та направлення матеріалів справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Відповідач-2 у поданому в судовому засіданні 26.01.2016 відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що договір № РОФ-864 від 01.03.2010 припинив свою дію 31.12.2015. Регіональне відділення листом № 14-11-02617 від 29.12.2015 повідомило позивача про необхідність повернення орендованого майна. Умовами п. 10.4. договору передбачена можливість продовження договору за відсутності заяви однієї із сторін про його припинення, що оформлюється додатковим договором при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди. Листом № 14240/16/10-15 від 23.12.2015 Мінінфраструктури повідомило Регіональне відділення та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» про те, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Так рішенням комісії Міністерства інфраструктури України з розгляду питань стосовно розпорядження майном, викладеного у протоколі № 37/15 від 23.12.2015 вирішено відмовити в продовженні договору, у зв'язку з використанням майна не за призначенням та наявність постійних порушень договірних відносин з боку позивача. З огляду на викладене просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 26.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 02.02.2016.

Позивачем 01.02.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення з приводу позовних вимог.

Третя особа-2 в судове засідання 02.02.2016 не з'явилась, письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог не подала.

В судовому засідання 14.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.03.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (орендар) укладено договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ -864 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. № 410) загальною площею 13951 кв. м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт».

Згідно з п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою використання за функціональним призначенням при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт.

Договорами № 1 від 20.09.2011 та № 2 від 24.04.2013 було внесено зміни до договору.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 7.1. договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно акту прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв в користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. № 410) загальною площею 13951 кв. м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 10.1. договору сторонами встановлено, що договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.03.2010 до 31.01.2013 включно.

Договором № 2 від 24.04.2013 сторонами внесено зміни до п. 10.1. договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач завчасно звернувся до орендодавця про продовження дії договору, у зв'язку з чим 09.12.2015 між орендодавцем, орендарем (як платником) та Приватним підприємством «Форікс-Н» (суб'єкт оціночної діяльності) був укладений договір № 20/2015 про проведення оцінки вартості державного майна у вигляді відкритих складських площ (ІІІ, ІV, V інв. № 63202) загальною площею 13 951 кв. м., що перебуває на балансі ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/17.

15.12.2015 між орендодавцем, орендарем (як платником) та Приватним підприємством «Форікс-Н» (суб'єкт оціночної діяльності) був складений акт виконаних робіт по договору № 20/2015 від 09.12.2015 про виконання робіт в 100% обсязі і в належному стані оформлена на загальну суму 1 500,00 грн. (надано звіт про оцінку вартості майна, складений 09.12.2015-11.12.2015).

Відповідачем-1 15.12.2015 було здійснено позитивну рецензію на звіт про оцінку вартості майна, що складений 09.12.2015-11.12.2015.

У зв'язку із наближенням строку закінчення дії договору, 28.12.2015 позивач листом № 1050 від 28.12.2015 знову звернувся до відповідача-1 з пропозицією продовжити дію договору, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оформивши зазначені дії відповідним додатковим договором.

Однак, відповідач-1 листом № 14-11-02617 від 29.12.2015 повідомив позивача про відмову в продовженні дії договору оренди та вимагав повернути з орендного користування державне нерухоме майно та підписати акт приймання-передачі.

Як вбачається із вказаного повідомлення, відповідач-1 відмовив позивачу у продовженні строку дії договору на підставі рішення відповідача-2, що викладене у пункті 1 протоколу № 37/15 від 23.12.2015 та направлене відповідачу-1 листом № 14240/16/10-15 від 23.12.2015.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини протоколу № 37/15 від 23.12.2015 вирішено:

«Відмовити в продовженні/укладенні договорів оренди державного нерухомого майна, визначених в пунктах 1-2 таблиці 1.

Рекомендувати ДП «Миколаївський МТП» провести додаткові заходи щодо безперервного поширення інформації про зазначене майно в друкованих засобах масової інформації, мережі «Інтернет», на офіційних сайтах підприємства та Мінінфраструктури та інших загальнодоступних ресурсах, а також врахувати в умовах конкурсу на право оренди державного нерухомого майна наявність зобов'язань потенційного орендаря щодо працевлаштування працівників порту задіяних на відповідних територіях об'єкта оренди, гарантованого вантажообігу та інвестицій в державне нерухоме майно та портову інфраструктуру.».

Як вбачається зі змісту протоколу № 37/15 від 23.12.2015 та відзиву відповідача-2 наведене рішення приймалося на підставі доповіді провідного інженера комерційно-договірного відділу Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» Абба О.В. та за результатами розгляду листів адміністрації Миколаївського морського порту (далі - АММП) № 18-31/5931 від 13.11.2015 та Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (третя особа) № 07/1360 від 22.12.2015.

Відповідач-2 зазначає, що розглянувши зазначені вище листи, якими інформовано про те, що позивачем орендовані відкриті складські площадки тилу причалу № 7 використовуються не за призначенням та повідомлено про постійні порушення договірних відносин з боку позивача, відповідач-2 не погодив продовження терміну дії вказаного договору оренди на новий термін.

У листі АММП № 18-31/5931 від 13.11.2015 відповідач-2 повідомляється про те, що ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» використовує орендовані за договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-864 від 01.03.2010 складські площадки не за призначенням, а саме для відстою спецтехніки та складування вантажозахватних пристосувань.

Зокрема, у зазначеному листі АММП повідомляє про використання не за призначенням складських площадок в тилу причалу № 7.

Таке твердження не приймається судом до уваги, оскільки вказані складські площадки не є об'єктом оренди за договором оренди № РОФ-864 від 01.03.2010, так-як за вказаним договором оренди позивач орендує інші складські площі.

Крім того, саме твердження про те, що орендар використовує складські площадки не за призначенням, а саме, для відстою спецтехніки та складування вантажозахватних пристосувань є суперечливим, оскільки відповідно до пункту 1.2. договору оренди орендоване майно було передано позивачу з метою використання складських площ за функціональним призначенням при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт.

Тобто, із змісту самого листа вбачається, що складські площадки використовуються для складування, що і є їх функціональним призначенням.

У свою чергу, листом № 07/1360 від 22.12.2015 третя особа інформує відповідача-2 про те, що між відповідачем-1 та позивачем укладено ряд договорів оренди, серед яких № РОФ-864 від 01.03.2010, під час укладення яких позивач гарантував інвестування в поліпшення та реконструкцію орендованого державного майна, проте свої зобов'язання позивач щодо здійснення інвестування не здійснив. Також повідомляється, що середньорічний обсяг переробки вантажів складав близько 700 тис. тон, що на 30% менше намірів позивача, які були покладені в основу щодо доцільності передачі в оренду державного майна.

Судом встановлено, що умовами договору не передбачено обов'язку позивача щодо інвестування в поліпшення та реконструкцію орендованого державного майна, не встановлені обов'язкові середньорічні обсяги переробки вантажів.

Загалом у листі № 07/1360 від 22.12.2015 не зазначено, які саме порушення умов договору № РОФ-864 від 01.03.2010 допущені позивачем.

Разом з цим, третя особа листом № 07/721 від 01.07.2015 направила відповідачу-2 техніко-економічне обґрунтування доцільності продовження дії договору оренди № РОФ-864 від 01.03.2010, в якому третя особа дійшла висновку, що продовження дії договору оренди цього нерухомого майна дозволить ДП «ММТП» не витрачати державні кошти на щорічне його утримання, дозволить щомісячно відшкодовувати амортизаційні нарахування, збільшити відрахування до бюджету і направити заощаджені кошти на розвиток основного виробництва.

У Техніко-економічному обґрунтуванні від 26.06.2015 доцільності продовження дії договору оренди № РОФ-864 від 01.03.2010, третя особа зробила висновок, що ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» зарекомендувало себе як орендар, який належним чином виконує свої обов 'язки за укладеним договором: використовує майно за призначенням, регулярно і своєчасно вносить орендну плату, тому має переважне право продовжити орендні відносини. На підставі вищевикладеного доцільно розглянути можливість продовження дії договору № РОФ-864 від 01.03.2010.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» контроль за використанням майна, переданого в оренду (крім іншого окремого індивідуально визначеного майна), покладається на органи, які відповідно до цього Закону здійснюють державну політику у сфері оренди.

Статтею 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» визначено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Пунктом 4 статті 5 вказаного Закону передбачено, що Фонд державного майна України у сфері оренди державного майна, зокрема, здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств.

Відповідно до статті 6 цього Закону Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Згідно підпункту 5.3. пункту 5 Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 3607 від 02.10.2012, регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом у сфері оренди державного майна, зокрема:

- здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств;

- здійснює контроль за використанням орендованого нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності, та за виконанням умов договорів оренди.

Відповідно до пунктів 8.1., 8.3. договору орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрями, забезпечення збереження та ефективність використання майна, переданого в оренду, та повноту і своєчасність внесення до Державного бюджету платежів, які встановлені цим договором, а також, здійснювати контроль за станом майна шляхом візуального обстеження зі складання акта обстеження.

Крім того, відповідно до пункту 8.2. договору орендодавець наділений правом виступати з ініціативою відносно внесення змін до договору оренди або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна, внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору, в тому числі якщо орендарем прострочено внесення орендної плати до Державного бюджету протягом трьох місяців.

Тобто, відповідач-1 є особою, яка наділена повноваженнями і правами щодо здійснення контролю за використанням майна та виконанням умов договору, в тому числі, договором передбачено механізм реагування на порушення орендарем умов договору.

Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що протягом строку дії договору, позивач допускав порушення його умов.

Натомість, позивачем до матеріалів справи долучено копію звіту з перевірки стану виконання орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» умов договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-864 від 01.03.2010, складений 26.11.2015 за участю представників позивача, відповідача-1 та третьої особи.

Вказаний звіт складено на підставі наказу Фонду державного майна України № 3227 від 03.08.2012 «Про здійснення контролю» та відповідно до План-графіку проведення перевірок стану виконання орендарями умов договорів оренди державного нерухомого майна на ІІ півріччя 2015 року.

Відповідно до висновку вказаного звіту на час перевірки умови договору оренди № РОФ-864 від 01.03.2010 орендарем ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» виконуються належним чином.

Тобто, відповідачами не надано належних та допустимих доказів допущення позивачем порушення умов договору, які стали підставою для відмови в продовженні строку його дії, натомість належне виконання позивачем умов договору підтверджується звітом з перевірки стану виконання орендарем - ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» умов договору оренди № РОФ-864 від 01.03.2010.

Також, зі змісту протоколу № 37/15 від 23.12.2015 вбачається, що відповідач-2 відмовляючи в продовженні строку дії договору має намір передати вказане майно в оренду іншим особам на конкурсних засадах.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, із урахуванням змін в законодавстві, які діють на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору.

Продовження терміну дії договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об'єктом оренди, згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Аналогічні положення встановлені також частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України та частиною першою статті 285 Господарського кодексу України.

Частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Власником об'єкту оренди є держава в особі відповідача-2.

Позивач повідомив відповідача-1 про намір продовжити строк дії договору до спливу договору у розумний строк.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо:

прийнято рішення про приватизацію або передприватизаційну підготовку цих об'єктів;

об'єкт включено до переліку підприємств, що потребують залучення іноземних інвестицій, згідно з рішенням Кабінету Міністрів України чи органів місцевого самоврядування;

орган Антимонопольного комітету України не дає згоди, виходячи з підстав, наведених в абзацах другому - четвертому частини другої цієї статті;

орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди;

орендодавець, зазначений в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, прийняв рішення про укладення договору оренди нерухомого майна з бюджетною установою;

є інші підстави, передбачені законом.

Відповідач-1 відмовив позивачу в продовжені строку дії договору у зв'язку із відсутністю згоди відповідача-2 на таке продовження.

У свою чергу, рішення відповідача-2 про відмову у продовженні строку дії договору на новий строк є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Також, як зазначає позивач, та не спростовано відповідачами, відповідач-2 не попереджав позивача про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб у строк встановлений чинним законодавством України.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» встановлено, що статтею 285 ГК України, статтею 777 ЦК України, частиною третьою статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» наявність у орендаря передбаченого переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди згідно із законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Тобто, у відповідача-1 відсутні, встановлені законодавством, підстави для відмови позивачу у продовженні строку дії договору на той же строк і на тих же умовах.

Таким чином, враховуючи безпідставність відмови відповідача-2 у продовженні строку дії договору, відсутність у відповідача-1, визначених законодавством підстав для відмови позивачу у продовженні строку дії договору та, беручи до уваги належне виконання позивачем умов договору та своєчасне повідомлення відповідача-1 про намір продовжити строк його дії, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, а відповідач-1 зобов'язаний укласти з позивачем відповідний додатковий договір про продовження строку дії договору на той же строк і на тих же умовах.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав та іншими способами, передбаченими законом.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Оскільки, у даному випадку між позивачем та відповідачами наявний спір щодо продовження дії договору оренди на той самий термін на тих самих умовах вказана позовна вимога підлягає розгляду господарським судом.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 від 01.03.2010, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікоморсервіс» продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін, внесених договорами № 1 від 20.09.2011 та № 2 від 24.04.2013.

3. Зобов'язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївської області (54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20, ) укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. громадянський узвіз, 1/1, ) додатковий договір про продовження на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 від 01.03.2010, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін, внесених договорами № 1 від 20.09.2011 та № 2 від 24.04.2013.

4. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївської області (54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, ) 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Міністерства інфраструктури України (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, ) 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Повне рішення складено 08.02.2016.

Суддя В.В.Сівакова