КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа№ 910/26032/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Дзезі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.11.2015

у справі № 910/26032/15 (суддя

Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Житомир-Авто»,

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»,

про стягнення 26 710,99 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Щуцький А.В. - представник (довіреність №358 від 24.12.2015);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Житомир-Авто» (надалі - ПАТ «Житомир-Авто», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» про стягнення 28 919,50 грн, з яких 9 403,25 грн заборгованості з орендної плати, 7 096,75 грн оплати за час фактичного користування орендованим майном та 12 419,50 грн неустойки за своєчасне неповернення орендованого майна.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції прийняв подану позивачем 09.11.2015 в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача 26 710,99 грн заборгованості, з яких 7 194,74 грн заборгованості з орендної плати, 7 096,75 грн оплати за час фактичного користування орендованим майном та 12 419,50 грн неустойки за своєчасне неповернення орендованого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі №910/26032/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» на користь Публічного акціонерного товариства «Житомир-Авто» заборгованість з орендної плати у розмірі 7 194,74 грн, орендну плату за час фактичного користування орендованим майном у розмірі 7 096,75 грн, неустойку за неповернення орендованого майна у розмірі 12 419,50 грн та судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 частково скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог у частині орендної плати за час фактичного користування орендованим майном у розмірі 7 096,75 грн та неустойки за неповернення орендованого майна у розмірі 12 419,50 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Сухового В.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.02.2016.

25.01.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Житомир-Авто» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Вислухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності представника відповідача.

01.02.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.10.2011 між ПАТ «Житомир-Авто» (в тексті договору - орендодавець) та ПАТ «Телесистеми України» (в тексті договору - орендар) був укладений договір оренди №0383/178 (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в користування місце біля естакади для встановлення контейнеру з обладнанням та місце на покрівлі центрального складу для встановлення щогли з антенними пристроями, які знаходяться за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Довжик, вул. Богунська, 1-А. Загальна площа майна, що передається в оренду складає 25,0 кв.м

Згідно з пунктом 5.1. договору за користування орендованим майном орендар сплачує орендодавцю орендну плату в сумі 2 000,00 грн. Розмір орендної плати на наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Відповідно до змін до договору оренди від 01.11.2012 сторонами було погоджено орендну плату в розмірі 2 500,00 грн в місяць.

Пунктом 5.6. договору визначено, що сплата орендних платежів проводиться орендарем щомісячно не пізніше 15 числа кожного поточного місяця за поточний місяць оренди шляхом грошового переказу на поточний банківський рахунок орендодавця.

Договір укладено строком на один рік. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 17.1. договору).

Матеріали справи не містять доказів направлення сторонами відповідних заяв, а відтак дія договору була пролонгована до 01.10.2015.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 761, частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевим судом встановлено, що факт приймання-передачі в строкове платне користування відповідачеві предмету оренди, визначеного в пункті 1.1. договору, підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2011, складеним і підписаним уповноваженими представниками орендаря та орендодавця (а.с.15).

Як стверджує позивач, 02.07.2015 на адресу відповідача направлено повідомлення №215 про відмову від договору у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати за договором.

Оскільки, на думку позивача, договір оренди є припиненим з 06.07.2015 - дати отримання відповідачем відповідного повідомлення та враховуючи, що орендар продовжував користуватися орендованим майном, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 7 194,74 грн, плати за час фактичного користування орендованим майном в розмірі 7 096,75 грн та 12 419,50 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна з оренди, яка передбачена статтею 785 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було підписано акт звірки розрахунків за період з 01.01.2015 по 30.09.2015 та погоджено наявність у ПрАТ «Телесистеми України» перед ПАТ «Житомир-Авто» заборгованості з орендної плати за договором у розмірі 7 194,74 грн.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем орендних платежів згідно договору та доказів повернення орендованого майна позивачеві станом на дату подання позову до суду, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати, плати за час фактичного користування орендованим майном та неустойки у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна з оренди є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, апелянт зазначав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення відповідачеві повідомлення про відмову від договору, а тому висновок суду про стягнення з останнього орендної плати за час фактичного користування орендованим майном та неустойки за неповернення орендної плати є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Місцевий суд дійшов висновку, що договір є розірваним з ініціативи орендодавця з 06.07.2015, а тому відповідач мав повернути позивачеві орендоване майно протягом 10 днів з дати припинення дії договору.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що фіскальний чек від 02.07.2015, наданий позивачем, є лише розрахунковим документом, який підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, проте не може бути належним та допустимим доказом відправлення відповідачеві саме повідомлення про відмову від договору.

Відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

На підставі вказаної норми Цивільного кодексу України, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 12 419,50 грн неустойки за користування майном за час прострочення з 17.07.2015 по 30.09.2015.

Судовою колегією враховано, що передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму).

Оскільки матеріалами справи не підтверджується факт розірвання договору в односторонньому порядку з 06.07.2015, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 12 419,50 грн неустойки.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача оплати за час фактичного користування орендованим майном за період з 06.07.2015 по 30.09.2015, колегія суддів встановила, що за правовою природою вказана заборгованість є орендною платою, оскільки дія договору не припинилася, та дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 7 096,75 грн плати за користування орендованим майном за визначений ним період.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову частково у розмірі 14 291,49 грн заборгованості з орендної плати. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідності до статті 104 ГПК України є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі №910/26032/15 - скасуванню.

Відповідно до частини 6 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 339,80 грн у зв'язку з її частковим задоволенням на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/26032/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі №910/26032/15 скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, б-р Русанівський, 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь Публічного акціонерного товариства «Житомир-Авто» (10004, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Довжик, вул. Богунська, 1-А, ідентифікаційний код 03112857) 14 291 (чотирнадцять тисяч двісті дев'яносто одна) грн 49 коп. заборгованості, а також 1 368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) грн 53 коп. судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

В задоволенні решти позову відмовити».

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 910/26032/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий