ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.16р. Справа № 904/10421/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РУБІКОН-МОНОЛІТ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТ-Ш", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору на виконання робіт

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 12 від 12.01.16р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 200915 від 20.09.15р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РУБІКОН-МОНОЛІТ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТ-Ш" (далі - відповідач), у якому просить господарський суд визнати недійсним договір №141014 на виконання робіт, укладений між позивачем та відповідачем 14.10.14року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що договір має бути визнано недійсним в судовому порядку з огляду на те, що сторонами не погоджено істотні умови договору.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позов вказує, що умови укладеного із позивачем договору є такими, що не суперечать положенням чинного законодавства. Разом з тим, акти виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт були підписані представниками підприємств обох сторін, що свідчить про виконання сторонами спірного договору.

В судовому засіданні 20.01.2016 року оголошено перерву до 03.02.2016 року згідно статті 77 ГПК України.

В судовому засіданні 03.02.2016 року відповідачем заявлено усне клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року по справі №904/8557/15.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України).

14.10.2014 року між позивачем (замовником) та відповідачем (підрядником) укладено Договір №141014 на виконання робіт (далі - Договір), за умовами якого за дорученням замовника підрядник зобовязується виконати штукатурні роботи гіпсовою сумішшю Кнауф МП 75 на обєкті: Житловий комплекс по вул.Аржанова в м. Дніпропетровську, а замовник зобовязується прийняти та сплатити за погодженою ціною виконані підрядником роботи (п.п.1.1, 1.2 Договору)

Згідно п.4.1 Договору вартість доручених підряднику робіт визначається погодженою сторонами Договірною ціною. Розмір Договірної ціни може бути змінений, про що сторонами укладається Додаткова угода.

Оплата виконаних робіт здійснюється замовником щомісячно, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання замовником акта (форми КБ-2в). Остаточний розрахунок по оплаті виконаних робіт підрядником здійснюється замовником після підписання останнього акта (форми КБ-2в) протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту його підписання (п.4.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за дорученням позивача виконано роботи «Будівництво спортивної зали в Дніпропетровській державній фінансовій академії по вул.Аджарова у м. Дніпропетровську» на загальну суму 653 716, 24 грн., що підтверджується відповідними актами виконаних робіт №КБ-2В № 1 від 31.10.14р., КБ-2В № 1 за листопад 2014 року та довідками КБ-3 за жовтень 2014 року та листопад 2014 року, за які позивач частково розрахувався на суму 345 000,00 грн.

Позивач вважає, що при укладанні Договору сторони не досягли згоди з усіх істотних умов Договору, які згідно з законодавством є необхідними для договору підряду.

Так, позивач зазначає, що всупереч пункту 11.7 Договору відсутній додаток до Договору, в якому визначена договірна ціна, яка повинна включати в себе проектно-кошторисну документацію, відсутній календарний графік виконання робіт. Разом з тим, позивач вказує, що згідно умов Договору замовник доручає, а підрядник зобовязується виконати штукатурні роботи гіпсовою сумішшю Кнауф МП 75 на об'єкті - Житловий комплекс по вулиці Аржанова в м. Дніпропетровську, що не відповідає дійсності, оскільки позивач є генпідрядником об'єкту - спортивна зала в Дніпропетровській державній фінансовій академії по вулиці Аржанова в м. Дніпропетровську.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання Договору недійсним.

Розглянувши позовні вимоги та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

За умовами ст. 7 Господарського кодексу України та ст. 4 Цивільного кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Приписами ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Між тим, за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. Так само за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. (п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

За умовами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, положеннями статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною (ч.4 ст.882 ЦК України)

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши документи долучені до позову господарський суд зазначає, що на виконання умов Договору підрядником виконувались обумовлені Договором роботи, а замовником проводились приймання та оплата виконаних робіт, отже відповідачем та позивачем виконувались умови спірного Договору належним чином. Тобто, сторонами здійснені фактичні дії на виконання спірного Договору, де дії як і замовника, так і підрядника були насамперед спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

З огляду на викладене, суд не вбачає суперечності відносин сторін за спірним договором звичайним умовам та сучасній діловій практиці, невідповідності умов договору положенням чинного законодавства, та, з огляду на встановлені обставини справи, підстав визнання спірного договору недійсним.

Разом з тим, заперечення позивача щодо неналежності доказів виконання відповідачем обумовлених договором робіт, з огляду на те, що довідки про вартість виконаних робіт (форма №КБ-3) та акти виконаних робіт (форма №КБ-2В), які надані до матеріалів справи відповідачем, відрізняються від актів виконаних робіт, наявних у позивача та містять посилання на спірний договір, що власноручно дописані відповідачем, судом відхиляються з огляду на те, що зазначені документи підписані позивачем без будь-яких заперечень, в тому числі, що і до заповнення графи: «Договор №_______ от «____» _______ 2014 года».

Між тим, клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року по справі №904/8557/15 задоволенню не підлягає, оскільки прийняття вказаної постанови апеляційною інстанцією не впливає на розгляд даної справи.

Викладене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 12.02.2016р.