КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа№ 910/19622/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Кучугура Н.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Семенко І.В. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна"

на рішення господарського суду міста Києва

від 07.10.2015 року

у справі №910/19622/15 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна"

про стягнення 1042725,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" про стягнення заборгованості в сумі 621075,79 грн., 3% річних в розмірі 18070,75 грн., пені в розмірі 131911,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 370993,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки та надання послуг №25935 від 01.03.2013 р.

05.10.2015 р. позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 621075,79 грн., 3% річних в розмірі 23781,42 грн., пені в розмірі 38690,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 359177,07 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" основний борг в сумі 621075,79 грн., 3% річних в розмірі 23730,92 грн., інфляційні втрати в сумі 358698,10 грн. та судовий збір в розмірі 20070,95 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1986,53 грн., сплачений на підставі платіжного доручення №6140 від 28.07.2015р.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення позов.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник посилався на те, що судом першої інстанції не було надано правового обґрунтування підстав для не застосування при прийнятті рішення положень договору, які чітко та однозначно визначають право відповідача зменшувати оплату за поставлений товар на вартість наданих послуг та накладених штрафних санкцій, та положень щодо порядку заліку зустрічних вимог без надання та підписання будь-яких документів. На думку скаржника, згідно із умовами договору передбачено зменшення оплати відповідачем поставленого товару на вартість послуг як єдиний спосіб сплати наданих послуг, враховуючи наявність заборгованості відповідача за товар; іншого порядку оплати послуг за наявності заборгованості відповідача перед позивачем у договорі не встановлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Гончаров С.А.) від 30.10.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 24.11.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 24.11.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.12.2015 р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Зубець Л.П., Тищенко О.В.) від 16.12.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.12.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Зубець Л.П.) від 16.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 03.02.2016 р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 р. змінено склад судової колегії

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 03.02.2016 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.02.2016 р.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення позов.

Представник позивача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.03.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" (покупець) укладено договір №25935 поставки товарів та надання послуг, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого покупець надає постачальнику рекламні, інформаційні, маркетингові та інші послуги, а також послуги з логістики товарів у порядку та згідно з додатковими угодами. Постачальник постачає і передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує товари згідно із замовленням та товаросупровідною документацією, які є невід'ємною частиною правочину.

Відповідно до п.3.1 договору, постачальник зобов'язаний постачати товари за цінами, зазначеними у специфікації/прайс листі.

У специфікації (додаток №2 до договору №25935 від 01.03.2013р.) сторонами було погоджено вартість та асортимент товару, що поставляється в межах договору.

У додатку №7 до договору №25935 від 01.03.2013р. сторонами погоджено перелік маркетингових, інформаційних, рекламним та інших послуг, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна".

Пунктом 2.1 договору №25935 від 01.03.2013р. передбачено, що постачальник повинен постачати товари вчасно до відповідного торговельного центру МЕТРО з замовленням (DDP - рампа торговельного центру МЕТРО, "Інкотермс 2010") у відповідній кількості та у належній якості, а також у відповідності до всіх інших вимог згідно з замовленням.

Товари приймаються за кількістю та якістю у відповідному торговельному центрі, куди продукція поставляється, на підставі транспортних накладних та інших супровідних документів, які підтверджують якість і комплектність товару (п.12.10 договору №25935 від 01.03.2013р.).

Договір з всіма додатками вступає в силу з 01.03.2013р. та діє до 31.12.2013р. Строк дії правочину автоматично продовжується на кожний наступний період тривалістю в рік, якщо не буде припинений достроково будь-якою стороною (п.10.1 договору №25935 від 01.03.2013 р.).

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч.2 ст.627 Цивільного кодексу України).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним договором, який містить елементи договору поставки та договору про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст.901-907, статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст.663 Цивільного кодексі України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №25935 від 01.03.2013 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" на підставі замовлень було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" було прийнято у період з 04.02.2014 р. по 20.05.2014 р. товар, а саме: алкогольні вироби на загальну суму 631369,20 грн. (з урахуванням часткового повернення товару), що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, що скріплені печатками контрагентів.

Відповідачем факт отримання товару, в тому числі, у період з 04.02.2014р. по 20.05.2014р. було підтверджено у відзиві б/н від 23.09.2015р., будь-яких заперечень з приводу належного виконання позивачем своїх обов'язків з поставки алкогольної продукції не висловлено.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п.3.2 договору, покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника. Платіжне зобов'язання вважається виконаним покупцем після списання коштів з банківського рахунку.

У п.1.1 додатку №7 до договору №25935 від 01.03.2013 р. зазначено, що покупець оплачує товари протягом семидесяти п'яти днів з дня отримання товарів у торговельному центрі МЕТРО за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та товарні накладні.

Відповідачем не спростовано факту належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо надання товаросупровідної документації та податкових накладних в день передання видаткових накладних.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що строк оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" поставленого у період з 04.02.2014 р. по 20.05.2014 р. товару на загальну суму 631369,20 грн. настав.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" свої зобов'язання з оплати товару, отриманого на підставі договору №25935 від 01.03.2013р. у період з 04.02.2014 р. по 20.05.2014 р., в повному обсязі виконано не було, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 621075,79 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на те, що фактично зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" з оплати товару на суму 621075,79 грн. є припиненими з огляду на зарахування вказаної заборгованості в якості оплати наданих відповідачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" рекламних, інформаційних та маркетингових послуг.

Частиною 1 ст.598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст.601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.06.2015р. Верховного Суду України у справі №3-255гс15.

Вказане свідчить, що припинення зобов'язання на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України може відбуватись за умови, що вимоги контрагентів є зустрічними та строк їх виконання настав на момент звернення з відповідною заявою.

Умовами п.3.3 договору передбачено, що покупець має право зменшити плату, що належить постачальнику за товари на суму штрафів, вартість повернутих товарів, наданих постачальнику послуг шляхом проведення заліку зустрічних вимог, за винятком випадків, коли це заборонено українським законодавством. Залік зустрічних вимог проводиться без підписання сторонами додаткових документів (актів, протоколів, тощо). За результатами кожного місяця МЕТРО буде готувати акти перевірки взаєморозрахунків та направляти їх постачальникові. В актах перевірки будуть відображені товарні накладні, надані постачальником, акти приймання наданих послуг, надані МЕТРО, інформація про платежі або залік зустрічних вимог, що виконані сторонами.

В пункті 2.19.2 договору, сторони передбачили, що МЕТРО надсилає постачальникові повідомлення про утримання чи залік суми штрафів з сумами, які належать постачальникові за поставлені товари.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що умовами укладеного між сторонами договору не було змінено порядку здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачений ст.203 Господарського кодексу України, а отже, припинення зобов'язання таким чином повинно здійснюватись саме на підставі заяви будь-якої зі сторін. Аналогічну правову позицію щодо припинення зобов'язання шляхом зарахування наведено у постанові від 14.09.2015р. Вищого господарського суду України у справі №910/29541/14-г.

З огляду на викладене, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення товариством "Метро кеш енд кері Україна" заяви (повідомлення) про зарахування однорідних вимог за договором №25935 від 01.03.2013 р., в актах відсутня інформація про платежі або залік зустрічних вимог, відсутні підстави вважати, що зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" з оплати товару на суму 621075,79 грн. припинились шляхом зарахування.

Отже, приймаючи до уваги все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро кеш енд кері Україна" про стягнення заборгованості в сумі 621075,79 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 23781,42 грн., пені в розмірі 38690,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 359177,07 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як зазначено в п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами правочину не передбачено відповідальності покупця за порушення строків оплати товару у вигляді пені в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Посилання заявника на приписи ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, відповідно до якої штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, в якості підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що наведеною нормою передбачено не розмір неустойки, а лише можливий порядок її формування.

Аналогічну правову позицію наведено у п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Таким чином, оскільки сторонами не було визначено відповідальності відповідача у формі пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 38690,80 грн.

Аналогічні висновки наведено у постановах від 16.06.2014 р. та від 01.07.2014 р. Вищого господарського суду України у справах №904/10238/13 та №905/9180/13.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Здійснений місцевим господарським судом розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого товару, які підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 23730,92 та інфляційних втрат в розмірі 358698,10 грн. є вірним, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в розмірі 23730,92 та інфляційних втрат в розмірі 358698,10 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/19622/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/19622/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко