ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"26" січня 2016 р. Справа № 911/4815/15

За позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до житлово-комунального підприємства Поліське, Київська обл., Вишгородський район, с.Гаврилівка

про стягнення 25166,30 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача ОСОБА_1, довіреність №14-105 від 18.04.2014;

Відповідача ОСОБА_2, довіреність №б/н від 16.04.2015.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Позивач) до житлово-комунального підприємства Поліське (далі Відповідач) про стягнення 25166,30 грн, з яких 11249,21 грн пені, 2595,97 грн 3% річних та 11321,12 грн інфляційних втрат.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на порушенням Відповідачем строків оплати природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2985-ТЕ-17 від 28.12.2012 (далі Договір).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2015 порушено провадження у справі №911/4815/15 та призначено її до розгляду на 24.11.2015 о 12:20 год.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2015 на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду спору у справі №911/4815/15 за клопотанням Відповідача б/№ від 24.11.2015 продовжено по 19.01.2016, розгляд справи відкладено на 12.01.2016.

В судових засіданнях 12.01.2016 та 19.01.2016 оголошувались перерви по 19.01.2016 та 26.01.2016.

Через канцелярію Господарського суду Київської області представником Відповідача подано відзив на позовну заяву №1181 від 24.11.2015 (за вх. суду №27987/15 від 24.11.2015) та додаткові пояснення №1264 від 25.11.2015, в яких останній просив відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та врахувавши пояснення сторін, суд

встановив:

Між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Позивач, Продавець) та житлово-комунальним підприємством Поліське (далі Відповідач, Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2985-ТЕ-17 від 28.12.2012 (далі Договір).

Згідно з п.1.1. Договору Продавець зобовязується передавати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязується приймати та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовується для виробничо-комерційної діяльності).

Як зазначається в п.2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 1120,00 тис.куб.м. (один мільйон сто двадять тисяч куб.м), у томі числі по місяцях кварталів.

Згідно з п.5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

В подальшому, сторонами до Договору внесено зміни, зокрема, Додатковою угодою №1 від 31.12.2013 до Договору щодо строку поставки та кількості природного газу.

Як зазначається в п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що Позивач свої обовязки за Договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

Так, на виконання умов Договору протягом січня-грудня 2013 року Позивачем було поставлено, а Відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 1197009,43 грн, що підтверджується відповідними доказами, залученими до матеріалів справи, та підтверджено сторонами в ході судового розгляду.

Однак, Відповідач своєчасно та в повному обсязі свої зобовязання з оплати природного газу не виконав.

14.02.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Вишгородської районної державної адміністрації, Вишгородською районною державною адміністрацією, житлово-комунальним підприємством «Поліське» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладено Договір №199/30 (Далі Договір №199/30) про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік).

Згідно з п.1 Договору №199/30 предметом Договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30.

Відповідно до п.п.3-9 Договору №199/30 казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, Стороні першій у сумі 509902,04 гривень на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти у сумі 509902,04 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти у сумі 509902,04 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти у сумі 509902,04 гривень для погашення частини заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони пятої кошти у сумі 509902,04 гривень для погашення частини заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона пята перераховує на рахунок Сторони останньої кошти у сумі 509902,04 гривень, у тому числі податок на додану вартість 84983,67 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/2985-ТЕ-17 за 2013 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Підпунктами 1,2 п.11 Договору №199/30 передбачено, що з метою виконання договору сторони зобовязуються забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором. Дата та номер Договору встановлюються після його підписання сторонами (п.14 Договору №199/30).

Згідно з п.16 Договору №199/30 сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

За період дії договорів та на їх виконання Відповідачем лише станом на 01.04.2014 було виконано свій обовязок по оплаті природного газу та перераховано Позивачу грошові кошти у загальному розмірі 509902,04 грн, що підтверджується платіжним дорученням №15 від 01.04.2014, наявним у матеріалах справи.

Тож, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 11249,21 грн пені (за загальний період прострочки з 14.02.2013 по 01.04.2014), 2595,97 грн 3% річних (за загальний період прострочки з 14.02.2013 по 01.04.2014) та 11321,12 грн інфляційних втрат (за загальний період прострочки з січня 2014 року по березень 2014 року) від суми основної заборгованості за періоди прострочення Відповідачем виконання обовязку по оплаті природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2985-ТЕ-17 від 28.12.2012, з огляду на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму, як це передбачено ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем п.6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при укладенні договору № 13/2985-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2012 Позивач та Відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання за період більш тривалий, ніж як встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Договору купівлі-продажу природного газу №13/2985-ТЕ-17 від 28.12.2012 та Договору №199/30 від 14.02.2014 про організацію взаєморозрахунків, суд вважає, що уклавши Договір №199/30 від 14.02.2014 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік) сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/2985-ТЕ-17 від 28.12.2012.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених Договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами, порядку і строків, встановлених Договором №199/30 від 14.02.2014, відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після його виконання не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету Договору.

Оскільки, як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, уклавши Договір №199/30 від 14.02.2014, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/2985-ТЕ-17 від 28.12.2012 і для застосування санкцій, передбачених Договором та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами, порядку і строків, встановлених Договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після його виконання вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору, розрахунок за яким відбувся у порядку та встановлені строки,суд дійшов висновку, що правові підстави для застосування положень п.7.2. Договору та ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у спірних відносинах відсутні, тому позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 11249,21 грн пені, 2595,97 грн 3% річних та 11321,12 грн інфляційних втрат за Договором у заявлений період, є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні позову.

Відтак, судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 16 лютого 2016 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.