ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 Справа №917/2500/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ 7", юридична адреса: АДРЕСА_1, 01042; фактична адреса: просп. Відрадний, буд. 95-Ю, м. Київ, 03061

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІС" пров. Грозненський, буд. 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39610

про розірвання договору, повернення передоплати, стягнення пені

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 08.02.2016, ОСОБА_2, довіреність б/н від 02.12.2015

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №1 від 21.12.205

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 02.02.2016.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про розірвання договору № 141030/1 від 30.10.2014; стягнення суми передоплати в розмірі 135480,00 грн та стягнення 77075,68 грн пені.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав, передбачені договором роботи по впровадженню, установці і супроводженню програмного забезпечення на робочих місцях Покупця у встановлений строк, що позбавило позивача того, на що він розраховував під час його укладення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, вважає його безпідставним, необґрунтованими і таким, що задоволенню не підлягає, посилаючись на те, що ТОВ "ТРАНССІС" виконало роботи, визначені договором, які позивачем не оплачені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

30.10.2014 ТОВ «АВАНТАЖ 7» (Покупець, позивач) та ТОВ «ТРАНССІС» (Постачальник, відповідач) уклали договір № 141030/1.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов'язувався передати Покупцю програмно-апаратний комплекс «MapXPlus Retail» (надалі - ПАК) для маршрутизації газовозів і виконати комплекс робіт по впровадженню, установці і супроводженню програмного забезпечення на робочих місцях Покупця на умовах визначених договором, а Покупець зобовязувався прийняти програмне забезпечення і оплатити його.

Специфікацією до договору (Додаток № 1 до договору) передбачені наступні роботи і послуги по впровадженню ПАК:

- бізнес - аналіз. На даному етапі здійснюється обговорення всіх автоматизованих процесів Покупця, формування знань по налаштуванню системи, визначення необхідних доопрацювань системи (п.2.1);

- інтеграція з обліковою системою Замовника (погодження механізмів обміну даними і її реалізація), формування і заповнення бази даних необхідними даними (п. 2.2);

- нанесення крапок на карту (нанесення ГАЗС своїх і клієнтів) (п. 2.3);

- реалізація необхідних доопрацювань, виявлених на етапі 2.1 (п. 2.4);

- інсталяція ПАК (п. 2.5);

- моделювання. На даному етапі буде здійснений розрахунок маршрутів по різним сценаріям, визначена стратегія компанії, формалізовані правила роботи з системою (п. 2.6);

- розробка друкованих форм. Друковані форми розробляються згідно наданих в таблицях Excel шапок необхідних звітів. Список необхідних звітів Покупець повинен надати протягом 15 днів з моменту інсталяції системи (п. 2.7);

- промислова експлуатація (п. 2.8);

- безкоштовна технічна підтримка (починається з моменту інсталяції системи у Покупця, п. 2.9).

Згідно з п. 2.1.1 Постачальник зобовязувався поставити ПАК і здійснити комплекс дій по впровадженню і установці ПАК, який крім передбаченого в Додатку № 1 до договору, передбачає програмування, системну інтеграцію, інсталяцію і конфігурацію компонентів, інсталяцію оновлень ПАК. Поставка ПАК здійснюється для 2 (двох) робочих місць.

Відповідно до п. 4.1. договору, загальна вартість договору становить 270480,00 грн.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що розрахунки здійснюють в наступному порядку: передоплата в розмірі 135480,00 грн - протягом восьми робочих днів з дня укладення договору; залишок суми у розмірі 130000,00 грн - протягом п'яти банківських днів з дня підписання обома сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання п. 4.2. договору, перерахував на рахунок відповідача суму передоплати у розмірі 135480,00 грн, що підтверджується платіжними дорученням № 17982 від 03.11.2014 на суму 67500,00 грн, № 17983 від 03.11.2014 на суму 480,00 грн, № 18948 від 15.12.2014 на суму 67500,00 грн.

Згідно з Додатком до договору (Специфікація), кінцевий строк поставки і впровадження ПАК складає 40 робочих днів з моменту підписання договору. Відлік днів здійснюється з моменту підписання договору

Як зазначає позивач, наприкінці січня 2015 року відповідач передав йому наступне програмне забезпечення: модуль програмно-апаратного комплексу «MapXPlus Retail», мобільні додатки Андроїд 4.2 для АГЗП та водіїв, регістраційний модуль Алмаз 111.

Проте, як стверджує позивач, відповідачем не виконані роботи по впровадженню ПАК, його доопрацювання під потреби позивача, інтеграції та інсталяції технічних засобів до облікової системи позивача, що передбачені розділом 2 Специфікації на ПАК (Додаток № 1 до договору № 141030/1 від 30.10.2014); при встановленні ПАК його дія показала повну нездатність відображати і планувати логістику позивача для задоволення своїх інформаційних потреб, що перешкоджає його експлуатації.

Як зазначає позивач, він звернувся з листом до відповідача з проханням надати функціонал (технічні умови) або перелік питань, які необхідні для виконання ним робіт по впровадженню ПАК. Також, у листі позивач просив відповідача надати інформацію щодо конкретних строків впровадження ПАК.

У відповідь відповідач надіслав Гарантійний лист, у якому зобов'язався виконати свої зобовязання по договору до 03.02.2015, після часткової оплати позивачем вартості ПАК, у відповідності до умов договору, та надіслав інтерфейс мобільного додатку Андроїд 4.2 до ПАК (загальні технічні характеристики).

Як стверджує позивач, після перерахування часткової оплату вартості ПАК, відповідач фактично припинив виконання своїх зобов'язань по договору, а саме: виконання робіт по впровадженню ПАК, визначених розділом 2 Специфікації.

Таким чином, позивач стверджує, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених п. 1.1 договору та розділом 2 Специфікації, поставлене відповідачем програмне забезпечення у вигляді модуля ПАК, мобільних додатків Андроїд 4.2 для АГЗП та водіїв, регістраційний модуль Алмаз 11 не впроваджені та неопрацьовані під потреби позивача, ПАК повністю не відповідає вимогам позивача та унеможливлює його експлуатацію.

08.06.2015 на адресу відповідача направлена претензія (вих. № 2045) з переліком робіт, які необхідно здійснити шляхом доопрацювання відповідачем ПАК під потреби позивача, як це передбачено договором. Для виконання зазначених робіт від відповідача вимагалося направити свого технічного працівника-програмувальника на робоче місце позивача для впровадження програмного забезпечення, його адаптації під потреби позивача, а також висунута пропозиція відповідачу погодити порядок розірвання договору у випадку неможливості виконання робіт протягом 30 днів з моменту отримання претензії.

У Відповіді на претензію (вих. № 150616/1) від 16.06.2015 відповідач зазначив (с. 1 абз. 2 Відповіді на претензію), що ним виконані роботи по передачі програмного забезпечення ПАК і виконані роботи, які від нього залежали по впровадженню ПАК та просив оплатити залишок суми у розмірі 135000,00 грн.

Таким чином, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не виконав свої зобов'язання по впровадженню ПАК, його доопрацювання під потреби відповідача, інтеграції та інсталяції технічних засобів до облікової системи позивача, що передбачено розділом 2 Специфікації на ПАК (Додаток № 1 до договору); при укладенні договору позивач розраховував на те, що придбане ним та встановлене програмне забезпечення буде адаптоване відповідачем під потреби позивача; нездатність програмного забезпечення повною мірою відображати і планувати логістику позивача для задоволення інформаційних потреб унеможливлює експлуатацію поставленого програмного забезпечення.

Зазначене вище, стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання договору, стягнення суми передоплати у розмірі 135480,00 грн та стягнення 77075,68 грн пені за неналежне виконання умов договору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору є правомірними, виходячи з наступного:

Як досліджено судом, відповідно до п. 1.1. договору, Постачальник (відповідач) зобов'язувався передати Покупцю ПАК для маршрутизації газовозів і виконати комплекс робіт по впровадженню, установці і супроводженню програмного забезпечення на робочих місцях Покупця.

Тобто, крім передачі програмного забезпечення відповідач повинен був виконати роботи по впровадженню ПАК, відповідно до Специфікації до договору.

Специфікацією до договору перевизначений кінцевий строк поставки та впровадження проекта 40 робочих днів. Відлік днів здійснюється з моменту підписання договору (30.10.2014)

Пунктом 5.2 договору встановлено, що ПАК передається Покупцю (відповідач у справі) на підставі актів приймання-передачі. Покупець підписує два акти приймання передачі, по одному екземпляру для кожної із сторін і один екземпляр повертає Постачальнику.

При отриманні актів Покупець зобовязаний на одному екземплярі акта поставити підпис в отриманні двох екземплярів акта, вказати дату отримання, посаду, ПІП і повернути завізований екземпляр акта представнику другої сторони (п. 5.3 договору).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним та включає дві складові: 1) положення договору купівлі-продажу ПАК, 2) положення договору підряду (в частині виконання робіт по впровадженню ПАК).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Вимоги позивача про розірвання договору мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобовязань по договору.

Як досліджено судом, кінцевий строк впровадження ПАК складає 40 днів з моменту підписання договору, тобто відповідач повинен був виконати роботи по впровадженню ПАК до 26.12.2014 та у відповідності до п. 5.2 договору передати ПАК позивачу по акту приймання-передачі.

Проте, позивач розраховує строк поставки і впровадження ПАК не з дати підписання договору, а з дати виконання ним свого обовязку щодо здійснення передоплати (з 15.12.2014) та вважає кінцевою датою поставки і впровадження ПАК 13.02.2015, хоча при цьому будь-яких змін до договору щодо строків виконання робіт сторони не вносили. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до п. 8.1.1 договору №141030/1 від 30.10.2014 договір може бути розірваний на підставі письмової угоди сторін.

Так, відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не досягнуто згоди щодо розірвання договору в добровільному порядку.

Як досліджено судом, підписання проміжних актів виконаних робіт не передбачено договором, що позбавляє суд можливості встановити обсяги виконаних відповідачем робіт по впровадженню ПАК відповідно до специфікації.

З наданих доказів та пояснень сторін вбачається, що після здійснення позивачем передоплати відповідач приступив до виконання робіт по впровадженню ПАК.

Проте, як зазначає позивач, відповідач не виконав у повному обсязі свої зобовязання щодо впровадження програмного забезпечення на робочих місцях Покупця.

В Претензії від 08.06.2015 позивач повідомив відповідача про недоліки в роботі, які необхідно усунути, а саме: відсутність оперативного планування в реальному часі, програмне забезпечення може планувати маршрути ґрунтуючись тільки на статистичних даних зведення; відсутність робочого модуля по вигрузці залишків; фізична привязка до робочого місця логіста, що унеможливлює роботу в ній в не робочий час. Також, у вихідні дні програма не працює; необхідність постійної технічної підтримки; програмне забезпечення не адаптоване під роботу газовозів і зявляються постійні збої роботи програмного забезпечення; програмний модуль OS Andpoid не пристосований до потреб Покупця; необхідність ручного опрацювання ділянок дороги, які не були внесені автоматично з GPS трекерів; необхідність переробки маршрутів при непередбачених ситуаціях (наприклад, стрибка реалізації продукції або поломки авто); необхідність постійної ручної перевірки побудованих маршрутів програмним забезпеченням; відсутність можливості виявлення помилково внесених даних.

Проте, як зазначає позивач, відповідач не виправив вказані недоліки.

У додаткових обґрунтуваннях позовних вимог від 01.02.2016 позивач зазначив, що відповідачем частково виконаний п. 2.2, п. 2.4, п. 2.5, п. 2.6 Специфікації.

Договором передбачено, що підтвердженням виконання робіт по впровадженню ПАК є підписаний сторонами кінцевий акт приймання-передачі.

Сторони не надали належних та допустимих доказів на підтвердження виконання будь-яких робіт по договору в повному обсязі.

Відповідачем також, не надано доказів того, що роботи виконані ним в повному обсязі, належним чином і в погоджений строк.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував той факт, що роботи по договору ним виконані не в повному обсязі; стверджував, що роботи по впровадженню ПАК не були завершені не з його вини, оскільки працівників не допускали для здійснення доопрацювання.

Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини у не завершенні робіт по договору.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 850 ЦК України якщо виконання робіт за договором підряду стало неможливим внаслідок дій або недогляду Замовника, підрядник має право на сплату йому встановленої ціни з урахуванням плати за виконану частину роботи, за вирахуванням сум, які підрядник одержав або міг одержати у зв'язку з невиконанням замовником договору.

У Претензії позивача, відповідачу запропоновано у випадку неможливості виконання ним робіт розірвати договір та компенсувати йому витрати, які були понесені відповідачем у зв'язку з виконанням умов договору.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази згоди відповідача на розірвання договору та компенсацію витрат з обґрунтуванням суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги щодо належності та допустимості доказів закріплені в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що закріплено в ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, судом встановлено, що у визначений договором строк, роботи з впровадження програмного забезпечення відповідачем виконані не були; акт приймання - передачі виконаних робіт сторонами не складався та не підписувався; факт невиконання робіт у повному обсязі відповідачем не заперечувався; внаслідок порушення умов договору останній, фактично позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, тому наявні підстави для розірвання договору.

Приписами ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Вимога позивача про повернення суми попередньої оплати в розмірі 135480,00 грн задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1.1. договору, Постачальник зобов'язувався передати Покупцю програмно-апаратний комплекс «MapXPlus Retail» (надалі - ПАК) для маршрутизації газовозів і виконати комплекс робіт по впровадженню, установці і супроводженню програмного забезпечення на робочих місцях Покупця на умовах визначених договором.

Згідно з п. 4.1. договору, загальна вартість договору становить 270480,00 грн.

Проте, як досліджено судом сторонами в договорі не визначено суму, яка підлягала до оплати за програмно-апаратний комплекс «MapXPlus Retail» та за роботи по його впровадженню.

Специфікацією до договору (Додаток №1) передбачений перелік робіт по впровадженню ПАК, проте, відсутня вартість виконання робіт по кожному етапу.

Таким чином, вартість робіт по договору сторонами не визначена.

Крім того, підписання проміжних актів виконаних робіт не передбачено договором, що позбавляє суд можливості встановити обсяги виконаних відповідачем робіт по впровадженню ПАК відповідно до Специфікації. Кінцевого акту виконаних робіт також не надано.

Проте, позивач не заперечує часткове виконання відповідачем робіт по впровадженню ПАК, зокрема, у додаткових обґрунтуваннях позовних вимог від 01.02.2016 зазначено, що відповідачем частково виконані п. 2.2, п. 2.4, п. 2.5, п. 2.6 Специфікації.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що сума передоплати в розмірі 135480,00 грн ним використана, тобто виконані роботи на зазначену суму.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позбавлений можливості визначити, на яку саме суму виконані відповідачем роботи; визначити вартість робіт пропонував відповідачу у Претензії, проте, відповідач не повідомив, на яку саме суму ним виконані роботи.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для повернення попередньої оплати в розмірі 135480,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що позивач, як на підставу повернення суми передоплати посилається на п.п. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Проте, як досліджено судом відповідач набув кошти у розмірі 135480,00 грн на підставі договору № 141030/1 від 30.10.2014, що виключає застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Як встановлено судом спірним договором передбачено відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені. Так, у пункті 6.2. договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків виконання зобовязання, Постачальник зобовязаний сплатити Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки і прострочення виконання робіт (надання послуг) від вартості ПАК.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 77075,58 грн пені за період з 13.02.2015 по 11.08.2015.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку задовольнити позов частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає (2374,14 грн судового збору, з яких: 1218,00 грн за вимогу немайнового характеру; 1156,14 грн за вимогу майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір № 141030/1 від 30.10.2014, укладений ТОВ «АВАНТАЖ 7» та ТОВ «ТРАНССІС».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІС" пров. Грозненський, буд. 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39610 (, п/р 3792 в Полтавському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м. Кременчук, МФО 331401) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ 7", юридична адреса: АДРЕСА_1, 01042; фактична адреса: просп. Відрадний, буд. 95-Ю, м. Київ, 03061 (, п/р 3084 в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк», м. Київ, МФО 300711) 77075,68 грн пені, 2374,14 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій часині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 15.02.2016

Суддя Д.М. Сірош