УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.02.2016Справа № 910/2068/16

Суддя Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Івано - Франківської обласної ради

Третя особа: Комунальне підприємство Івано - Франківської обласної ради з експлуатації майна

про скасування рішень, скасування права власності та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Івано - Франківської обласної ради, за участю третьої особи - Комунального підприємства Івано - Франківської обласної ради з експлуатації майна про скасування рішення Івано - Франківської обласної ради № 166-7/2006 від 22.12.06 р. в частині, скасування п. 2 рішення Івано - Франківської обласної ради № 1744-38/2015 від 21.08.15 р. в частині, скасування права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Івано - Франківської області в особі відповідача 1 в частині оформлення права власності на допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі згідно переліку по АДРЕСА_1, визнання права спільної сумісної власності за позивачем та територіальною громадою сіл, селищ, міст Івано - Франківської області в особі відповідача 1 на допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі згідно переліку по АДРЕСА_1.

За умовами п.п.3, 4 ч.2 ст.54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог, якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Нормами статті 55 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребовується; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою усіх вимог; у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Суд зазначає, що правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній з 01.09.15 р.) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 мінімальних заробітних плат; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

У відповідності до п. 2.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 (далі - Постанова № 7) судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Окрім того, згідно п. 2.7 Постанови № 7 якщо позивачем зазначено в заяві ціну позову, але в ній не наведено обґрунтованого розрахунку такої ціни, або його не додано до позовної заяви, або позивачем не зазначена вартість спірного майна та/або не подано доказів в обґрунтування цієї вартості, то позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК.

У разі коли визначена (встановлена) позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, господарський суд з урахуванням припису абзацу першого частини другої статті 6 Закону і частин першої - четвертої статті 49 ГПК попередньо визначає розмір судового збору, виходячи з ціни позову, вказаної позивачем, а за результатами вирішення спору або достягує недоплачену суму судового збору з належної сторони, або повертає суму переплати цього збору.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм суд наголошує на тому, що ціна даного позову позивачем взагалі не визначена. При формуванні позовних вимог позивачем не визначено вартості спірного майна, та не вказано доказів, які б обґрунтовували цю вартість, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості застосувати положення ч.3 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України і самостійно визначити ціну позову, а також відповідність розміру сплаченого позивачем судового збору приписам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України щодо змісту позовної заяви.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

У відповідності до п.3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі. Заявлені позовні вимоги стосуються визнання недійсним актів органів місцевого самоврядування, а саме Івано - Франківської обласної ради, а також визнання права власності, при цьому для розгляду останніх чинним Господарським процесуальним кодексом України встановлено виключну підсудність.

Відповідно до статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (стаття 16 ГПК).

Згідно приписів частини 3 вказаної статті справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Правила територіальної підсудності справ господарському суду визначені статтею 15 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п.20.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.11 р. № 10 (далі - Постанова № 10) місцезнаходження майна має бути підтверджено документально.

При цьому за матеріалами справи судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду місцезнаходженням спірного майна, а саме допоміжних приміщень і конструктивних елементів будівлі згідно переліку, зазначено АДРЕСА_1. При цьому, на підтвердження вказаного факту місцезнаходження майна позивачем до позовної заяви додано копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32318743 та технічного паспорту на нежитлові приміщення АДРЕСА_1

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Суддя Селівон А.М.