ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.16р. Справа № 904/10325/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 6 300 120,06 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 43/016-юр від 19.01.2015)

ОСОБА_2 - представник (дов. № 31/016-юр від 19.01.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання № 646/14-107 від 01.10.2014 у розмірі 6 300 120,06 грн., з яких: заборгованість за поставлену теплову енергію у сумі 3 196 567,71 грн., заборгованість за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 104 610,72 грн., пеня за порушення строків здійснення платежів за поставлену теплову енергію у сумі 1 219 230,97 грн., пеня за порушення строків здійснення розрахунків за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 40 938,50 грн., інфляційне збільшення суми боргу за поставлену теплову енергію 1 003 663,46 грн., інфляційне збільшення суми боргу за відпущену мережну хімочищену воду 35 323,62 грн., 3% річних від простроченої суми за поставлену теплову енергію 67 408,19 грн., 3% річних від простроченої суми за відпущену мережну хімочищену воду 2 292,16 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за поставлену теплову енергію 609 615,49 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 20 469,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання № 646/14-107 від 01.10.2014, в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію та відпущену мережну хімочищену воду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.12.2015.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 16.12.2015 на 13.01.2016 та з 13.01.2016 на 01.02.2016.

25.01.2016 представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивачем було віднесено здійснену відповідачем оплату 27.08.2015 у сумі 1 379,16 грн. за відпущену мережну хімочищену воду в рахунок оплати за вересень 2015, а не в рахунок оплати за жовтень 2014, оскільки платіжним дорученням № 1670 від 27.08.2015 відповідачем був оплачений рахунок-фактура № АЗ-0001507 від 27.08.2015 із зазначенням у графі "Призначення платежу": "проплата за воду хімочищену, згідно рах.ф. № АЗ-0001507 від 27.08.2015 у сумі 1 149,30 грн., ПДВ - 20% 229,86 грн.".

26.01.2016 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 300 119,61 грн., з яких: заборгованість за поставлену теплову енергію у сумі 3 196 567,71 грн., заборгованість за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 104 610,72 грн., пеня за порушення строків здійснення платежів за поставлену теплову енергію у сумі 1 219 230,97 грн., пеня за порушення строків здійснення розрахунків за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 40 938,50 грн., інфляційне збільшення суми боргу за поставлену теплову енергію 1 003 663,46 грн., інфляційне збільшення суми боргу за відпущену мережну хімочищену воду 35 323,62 грн., 3% річних від простроченої суми за поставлену теплову енергію 67 408,19 грн., 3% річних від простроченої суми за відпущену мережну хімочищену воду 2 292,16 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за поставлену теплову енергію 609 615,49 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 20 469,10 грн.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Відповідач відзив на позов не надав, у судові засідання, призначені для розгляду справи, явку свого повноважного представника не забезпечив. Був належним чином повідомлений про дату та місце судового засідання.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "ДНІПРОАЗОТ" (теплогенеруюча організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" (теплопостачальна організація) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання № 646/14-107 (т.1 а.с.51).

Відповідно до пункту 2.1 договору, теплогенеруюча організація зобовязується постачати теплопостачальній організації теплову енергію в гарячій воді, а теплопостачальна організація зобовязується приймати її, оплачувати теплогенеруючій організації її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та невідємними додатками до нього.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що теплопостачальна організація зобов'язується оплачувати теплогенеруючій організації вартість мережної хімочищеної води, відпущеної їй для заповнення теплових мереж і їх підживлення в процесі експлуатації.

Згідно з пунктом 4.1 договору, вартість теплової енергії в гарячій воді, що постачається теплопостачальній організації для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, складає 784,83 грн. за 1Гкал, крім того податок на додану вартість - 156,97 грн., всього 941,80 грн. з ПДВ за 1Гкал.

Вартість теплової енергії змінюється за взаємною згодою сторін окрім випадків, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України. Зміна вартості теплової енергії оформлюється додатковою угодою до цього договору окрім випадків передбачених цим договором (пункт 4.2 договору).

Відповідно до пункту 4.3 договору, вартість теплової енергії може бути змінена теплопостачальною організацією в односторонньому порядку у випадку зміни Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики України, тарифів на виробництво теплової енергії та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Додаткова угода про зміну умов договору в такому випадку сторонами може не оформлюватися. Про введення нових тарифів і зміну вартості теплової енергії за договором теплогенеруюча організація письмово повідомляє теплопостачальну організацію. Нова (змінена) вартість теплової енергії за договором набирає чинності через 5 (п'ять) календарних днів з дати отримання теплопостачальною організацією повідомлення теплогенеруючої організації про зміну вартості теплової енергії за договором, якщо інший, більш пізній строк не передбачений в повідомленні. Якщо в повідомленні теплогенеруючої організації про зміну вартості теплової енергії передбачений такий, більш пізній строк нова (змінена) вартість теплової енергії за договором набирає чинності в цей строк. У випадку незгоди зі зміненою вартістю теплової енергії теплопостачальна організація має право розірвати цей договір в односторонньому порядку. Про розірвання договору теплопостачальна організація письмово повідомляє теплогенеруючу організацію не пізніше дня набуття чинності новою (зміненою) вартістю теплової енергії за договором; при цьому договір вважається достроково припиненим (розірваним) з очікуваної дати набуття чинності новою (зміненою) вартістю теплової енергії, визначеною згідно з правилами цього пункту договору. Відсутність повідомлення теплопостачальної організації про розірвання договору в межах встановлених для здійснення такого повідомлення строків свідчить про її повну і безумовну згоду на зміну вартості теплової енергії за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість теплової енергії, що поставлялась позивачем відповідачу, формувалась на підставі тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №160 від 23 лютого 2012 року.

Згідно умов договору листами №3102/01-6 від 08.12.2014, № 3129/01-6 від 11.12.2014, № 406/01-6 від 11.02.2015, № 697/01-6 від 18.03.2015 та № 1032/01-6 від 21.01.2015 позивач повідомляв відповідача про зміну вартості теплової енергії.

Доказів того, що відповідач скористався наданим йому договором правом на розірвання договору в односторонньому порядку у разі незгоди зі зміненою вартістю теплової енергії, в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що вартість мережної хімочищеної води, що відпускається теплопостачальній організації, встановлюється теплогенеруючою організацією самостійно у калькуляціях, виходячи з планової собівартості одержання і готування хімічно очищеної води та кількості відпущеної теплопостачальній організації мережної хімочищеної води. Теплопостачальна організація визнає вартість мережної хімочищеної води самостійно розраховану теплогенеруючою організацією і зафіксовану нею у калькуляціях теплогенеруючої організації та зобовязується сплачувати вартість мережної хімочищеної води, визначену відповідно до цього пункту договору

Відповідно до пункту 4.5 договору теплопостачальна організація зобовязана в порядку і строки, передбачені Технічною угодою надавати теплогенеруючій організації дані про фактичну кількість теплової енергії та мережної хімочищеної води, використаних нею в розрахунковому місяці для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання населенню.

На підставі показань тепловодолічільників "Ергомера-125" та наданих теплопостачальною організацією згідно п. 4.5 договору даних сторони в порядку і строки, передбачені Технічною угодою, складають та підписують акт встановлення кількості теплової енергії в гарячій воді та мережної хімочищеної води, поставленої (переданої) теплогенеруючою організацією теплопостачальній організації протягом розрахункового періоду, по групах споживачів (пункт 4.6 договору).

Сторонами підписані акти встановлення кількості теплової енергії в гарячій воді та мережної хімочищеної води від 31.10.2014 за жовтень 2014 року; від 30.11.2014 за листопад 2014 року; від 31.12.2014 за грудень 2014 року; від 31.01.2015 за січень 2015 року; від 28.02.2015 за лютий 2015 року; від 31.03.2015 за березень 2015 року; від 30.04.2015 за квітень 2015 року; від 30.09.2015 за вересень 2015 року, від 31.10 (т.1 а.с.66-73). Акти підписані без зауважень та заперечень представниками сторін та засвідчені печатками підприємств.

Пунктом 4.7 договору встановлено, що на підставі акту встановлення кількості теплової енергії та хімочищеної води сторони щомісяця, до 5 числа, наступного за розрахунковим місяцем, складають та підписують акт про відпуск теплової енергії та хімочищеної води, в якому зазначається кількість теплової енергії та хімочищеної води фактично поставленої (відпущеної) теплогенеруючою організацією за цим договором у розрахунковому періоді. Зазначений акт є підставою для здійснення між сторонами розрахунків за поставлену у розрахунковому місяці теплову енергію та відпущену мережну хімочищень воду (п. 4.7 договору).

На виконання умов договору, за період з жовтня 2014 по грудень 2015 позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію в обсязі 2 650,0 Гкал на суму 3 196 567,71 грн., та 6 299 м3 мережної хімочищеної води на загальну суму 105 989,88 грн., що підтверджується актами про поставку теплової енергії в гарячій воді та мережної хімочищеної води від 31.10.2014 за жовтень 2014 року; від 30.11.2014 за листопад 2014 року; від 31.12.2014 за грудень 2014 року; від 31.01.2015 за січень 2015 року; від 28.02.2015 за лютий 2015 року; від 31.03.2015 за березень 2015 року; від 30.04.2015 за квітень 2015 року; від 30.09.2015 за вересень 2015 року (т.1 а.с.74-81). Акти підписані без зауважень та заперечень представниками сторін та засвідчені печатками підприємств, в яких зафіксовані відповідні обсяги теплової енергії та мережної хімочищеної води.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки-фактури (т.1 а.с.53-74).

Пунктом 4.10 договору передбачено, що теплопостачальна організація здійснює оплату теплогенеруючій організації за теплову енергію в гарячій воді та відпущену мережну хімочищену воду виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки теплової енергії в гарячій воді та хімочищеної води. Остаточний розрахунок за фактично поставлену теплову енергію в гарячій воді та відпущену мережну хімочищену воду здійснюється теплопостачальною організацією до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії в гарячій воді та відпущеної мережної хімочищеної води.

Відповідачем здійснено часткову оплату за воду хімочищену у розмірі 1 379,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1670 від 27.08.2015 (т. 2, а.с.75).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену теплову енергію складає 3 196 567,71 грн., заборгованість за відпущену мережну хімочищену воду складає 104 610,72 грн.

Відповідачем суму заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 3 196 567,71 грн. та за відпущену мережну хімочищену воду у розмірі 104 610,72 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.10 договору, строк оплати є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 3 196 567,71 грн. та заборгованості за відпущену мережну хімочищену воду у розмірі 104 610,72 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 4.15 договору, у разі порушення теплопостачальною організацією строків здійснення платежу (ів) в якості оплати за поставлену їй теплову енергію та/або відпущену мережну хімочищену воду чи строку здійснення остаточного розрахунку за поставлену теплову енергію та/або відпущену мережну хімочищену воду теплопостачальна організація сплачує теплогенеруючій організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми, яка підлягає сплаті, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє теплопостачальну організацію від виконання зобовязань передбачених цим договором. Нарахування пені за цим пунктом договору не припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Позовна давність за вимогами про стягнення неустойки (штрафних санкцій) за цим договором встановлюється Сторонами такою, що дорівнює тривалості загальної позовної давності.

Позивачем нараховано відповідачу пеню за порушення строків здійснення платежів за поставлену теплову енергію за період з 15.11.2014 по 06.11.2015 у сумі 1 219 230,97 грн. та пеню за порушення строків здійснення розрахунків за відпущену мережну хімочищену воду за період з 15.11.2014 по 06.11.2015 у сумі 40 938,50 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (т.2 а.с.138-140), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків здійснення платежів за поставлену теплову енергію за період у сумі 1 219 230,97 грн. та пені за порушення строків здійснення розрахунків за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 40 938,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу інфляційне збільшення суми боргу за поставлену теплову енергію за період з жовтня 2014 по квітень 2015 у сумі 1 003 663,46 грн., інфляційне збільшення суми боргу за відпущену мережну хімочищену воду за період з жовтня 2014 по квітень 2015 у сумі 35 323,62 грн., 3% річних від простроченої суми за поставлену теплову енергію за період з 15.11.2014 по 15.05.2015 у сумі 67 408,19 грн., 3% річних від простроченої суми за відпущену мережну хімочищену воду за період з 15.11.2014 по 15.05.2015 у сумі 2 292,16 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних (т.2 а.с.144-145), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за поставлену теплову енергію у сумі 67 408,19 грн. та 3% річних від простроченої суми за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 2 292,16 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У частині 3 п. 3.2 Постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат (т.2 а.с.141-143), судом встановлено, що позивачем, при нарахуванні інфляційних втрат, не було враховано положення ч. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого індекс інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця помноженої на індекс інфляції з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційного збільшення суми боргу за поставлену теплову енергію, яка підлягає стягненню з відповідача становить 738 232,33 грн. та сума інфляційного збільшення суми боргу за відпущену мережну хімочищену воду, яка підлягає стягненню з відповідача становить 26 303,37 грн.

Позивачем нараховано відповідачу проценти за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за поставлену теплову енергію за період з 15.11.2014 по 06.11.2015 у сумі 609 615,49 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за відпущену мережну хімочищену воду за період з 15.11.2014 по 06.11.2015 у сумі 20 469,10 грн.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 4.16 договору передбачено, що сторони, керуючись приписами ст. 536 Цивільного кодексу України, погодили, що теплопостачальна організація сплачує теплогенеруючій організації проценти за весь період користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховуються проценти. При цьому періодом користування чужими грошовими коштами для цілей цього пункту договору визнається проміжок часу, що починається з першого дня прострочення виконання теплопостачальною організацією своїх грошових зобов'язань за договором і закінчується у день повного виконання нею цих зобов'язань. Проценти за користування чужими грошовими коштами нараховуються на суму невиконаних або несвоєчасно виконаних теплопостачальною організацією грошових зобовязань договором.

Відповідно до пункту 6 Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за II півріччя 2014, частиною 3 ст. 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений ст. 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення. Проценти за користування чужими грошовими коштами, нараховані на підставі договору за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, за своєю правовою природою охоплюються визначенням пені (ст. 549 ЦК України). Одночасне стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, та пені, обчисленої у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є подвійним стягненням пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. (Постанова Верховного суду України № 3-31гс14 від 01.07.2014 та Постанова Верховного суду України № 3-32гс14 від 01.07.2014).

Частиною 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за поставлену теплову енергію у сумі 609 615,49 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами з першого дня прострочення виконання своїх грошових зобов'язань по оплаті за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 20 469,10 грн. нараховану на підставі п. 4.16 договору.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 80 933,75 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс" (51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Беспалова, буд. 2, ідентифікаційний код 32540420) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. С.Х.Горобця, буд.1, ідентифікаційний код 05761620) заборгованість за поставлену теплову енергію у сумі 3 196 567,71 грн., заборгованість за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 104 610,72 грн., пеню за порушення строків здійснення платежів за поставлену теплову енергію у сумі 1 219 230,97 грн., пеню за порушення строків здійснення розрахунків за відпущену мережну хімочищену воду у сумі 40 938,50 грн., інфляційне збільшення суми боргу за поставлену теплову енергію 738 232,33 грн., інфляційне збільшення суми боргу за відпущену мережну хімочищену воду 26 303,37 грн., 3% річних від простроченої суми за поставлену теплову енергію 67 408,19 грн., 3% річних від простроченої суми за відпущену мережну хімочищену воду 2 292,16 грн., судовий збір у сумі 80 933,75 грн., про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 08.02.2016.

Суддя ОСОБА_3