ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа № 922/5529/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.

секретар судового засідання Курченко В.А.

за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом) ОСОБА_1 (довіреність від 09.10.2015р.)

відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_2 (довіреність від 15.10.15р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛНВ», м. Куп`янськ Харківської області (вх.№ 5684 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. у справі № 922/5529/15

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області

до Приватного підприємства «ЛНВ», м. Купянськ

про зобовязання вчинити певні дії та стягнення збитків

та за зустрічним позовом Приватного підприємства «ЛНВ», м. Куп`янськ

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області

про розірвання договору та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Приватного підприємства ЛНВ про стягнення 125000,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди та зобовязання Приватного підприємства ЛНВ в особі його директора ОСОБА_4 забезпечити позивачу доступ до володіння та розпорядження земснарядом та не чинити йому перешкоди щодо його транспортування до місця, яке він вирішить за потрібне, на праві власника цього майна, - відмовлено. В позові Приватного підприємства ЛНВ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору на виконання гідронамивних робіт від 15.06.2014 р., укладеного між Приватним підприємством ЛНВ та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 125000,00 грн., що були сплачені на підставі договору на виконання гідронамивних робіт від 15.06.2014 р., - відмовлено.

Приватне підприємство «ЛНВ» з вказаним рішенням суду не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. по справі №922/5529/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства «ЛНВ» задовольнити. Розірвати договір про виконання гідронамивних робіт від 15.06.2014р., укладений між Приватним підприємством ЛНВ та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 125000 грн., сплачених на підставі Договору на виконання гідронамивних робіт від 15.06.2014 р. попередньої оплати.

В частині позовних вимог Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення 125000,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди та зобовязання Приватного підприємства ЛНВ в особі його директора ОСОБА_4 забезпечити позивачу доступ до володіння та розпорядження земснарядом та не чинити йому перешкоди щодо його транспортування до місця, яке він вирішить за потрібне, на праві власника цього майна рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.01.2016р.

11.01.2016р. від ФОП ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.172).

В судовому засіданні 19.01.2016р. оголошено перерву до 11.02.2016р.

11.02.2016р. від ФОП ОСОБА_3 надійшла заява (вх.1680).

В судовому засіданні 11.02.2016р. представник апелянта виклав доводи апеляційної скарги, наполягав на скасуванні рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. в оскаржуваній частині та задоволенні вимог його апеляційної скарги, представник позивача за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення присутніх сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2014р. між ПП «ЛНВ» (замовник) та ФОП ОСОБА_5 (виконавцем) укладено договір про виконання гідронамивних робіт, відповідно до умов якого, замовник замовляє та передає частину земельної ділянки для розробки котловану та гідронамиву піску за допомогою землесосної машини. Місце знаходження роботи: с. Ново-Осинове Куп`янського району Харківської області. (п. 1.1 та 1.2 договору). ФОП ОСОБА_6 (виконавець), в свою чергу зобовязаний особисто, своєчасно та якісно виконати обсяг роботи в розмірі 20 тисяч м. куб. (п. 2.5 договору).

Умовами договору передбачено, що замовник зобовязаний предявити всі дозвільні документи на виконання робіт, підготовити котлован для вигризки з/с (земснаряду), підготовити карту для укладки грунту, протягом усього строку виконання робіт робити обваловку карти своїми механізмами (розділ 2 договору). Виконавець, в свою чергу, зобовязаний особисто, своєчасно та якісно виконувати умови договору, отримувати щомісячно оплату за виконаний обєм робіт, виконати обсяг робіт в розмірі 20 тисяч м. куб. (п. 4.2 договору).

Сторони в договорі також домовились про те, що до виконання робіт замовник виплачує від усієї суми 50%, тобто 115 000 грн. (п.3.1 договору), та після першого місяця роботи проводяться заміри намитого ґрунту і проводиться оплата в розмірі 12 грн. за 1 м. куб. (п. 3.2 договору). Такий розмір оплати також зазначено в пп. 6 п.4.1 договору.

В п.п. 4. п. 4.1 договору сторони домовились, що замовник гарантує та несе відповідальність за безпеку і охорону землесосної машини.

Пунктом 5.1 договору сторони визначили, що за порушення його умов винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки, у тому числі не отриманий прибуток у порядку передбаченому чинним законодавством.

На виконання вимог договору ПП ЛНВ перерахувало ФОП ОСОБА_3 115000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 263 від 20.06.2014 р. До того ж, відповідно до платіжного доручення № 285 від 20.08.2014 р. ПП ЛНВ додатково перерахувало ФОП ОСОБА_3 10000 грн. 00 коп. В призначенні платежу вказаних платіжних документах значилось - передплата за гідронамив піску за договором. Загальна сума, що була отримана за договором ФОП ОСОБА_3 від ПП ЛНВ становить 125000 грн. 00 коп.

Як зазначає ФОП ОСОБА_5, він забезпечив доставку земснаряду до міста проведення робіт с.Ново-Осинове Купянського району Харківської області,однак, роботи виконати не було обєктивної можливості через відсутність води в кар`єрі. В свою чергу, ПП «ЛНВ» не зміг забезпечити виконання своїх обовязків за договором, зокрема, вчасно не предявив виконавцю дозвільну документацію на проведення таких робіт.

ПП «ЛНВ» зазначає, що дозвільна документація була показана ФОП ОСОБА_3, а її передачу від замовника до виконавця договором не передбачено.

Таким чином, позивач вважає, що якщо б відповідач виконав належним чином умови договору від 15.06.2014р. та своєчасно надав дозвільну документацію позивачу, останній мав би реальну можливість отримати прибуток, з урахуванням податків, у розмірі 240000,00 грн., але отримав лише 115000,00 грн. (арк. 6 позовної заяви).

Зазначене стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 125000,00 грн.

На підтвердження доставки земснаряду за місцем виконання робіт, до матеріалів справи ФОП ОСОБА_3 надано акт б/н від 17.10.2014 р. про передачу на зберігання ПП «ЛНВ» земснаряду № НС 441714., що був підписаний ОСОБА_7 (а.с. 182) та акт б/н від 22.04.2015 р. про передачу ФОМ ОСОБА_3 під охорону начальнику карєра ОСОБА_7, який працює у підрядника ЛНВ ОСОБА_4Н. земснаряду (а.с. 181). ФОП ОСОБА_3 пояснив суду, що на час складання акту від 22.04.2015р. земснаряд був в наявності.

Тим самим, позивач за первісним позовом зазначає, що на підприємстві відповідача знаходиться земснаряд, у поверненні якого, відповідачем відмовлено. Зазначена обставина також стала підставою для заявлення позивачем вимоги про усунення перешкод в користуванні майном (земснарядом) та про зобовязання ПП «ЛНВ» забезпечити вільний доступ до земснаряду.

Звертаючись з зустрічними позовними вимогами, ПП «ЛНВ» посилається на невиконання з боку ОСОБА_5 гідронамивних робіт, що спричиняє ПП «ЛНВ» значні збитки, та на думку позивача (за зустрічним позовом) є підставою для розірвання договору та стягнення з виконавця 125000,00 грн. попередньої оплати за договором, перерахованої на користь ФОП ОСОБА_5

Як зазначає ФОП ОСОБА_5 підставою для невиконання гідронамивних робіт було ненадання йому від ТОВ ЛНВ дозвільних документів на виконання робіт, відсутність обумовлених параметрів котловану для розвантаження земснаряду, відсутністю карти для укладання намитого ґрунту та відсутність паливно-мастильних матеріалів.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд встановив відсутність правових підстав як для задоволення первісного, так і зустрічного позовів через недотримання сторонами вимог чинного законодавства та недоведеність позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 837 ЦК України передбачено загальні положення щодо укладання договору підряду. Зокрема, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 2 ст. 846 ЦК України якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

У відповідності з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, як встановлено ч.4 ст.612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Частиною 1 статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 850 ЦК України замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.

Як вбачається з умов договору, сторонами строк виконання робіт не визначений.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази надання замовником виконавцю дозвільних документів на проведення гідронамивних робіт, натомість посилання замовника на те, що вони були виготовлені у строк не свідчать про ознайомлення їх з виконавцем робіт, що є підставою для виконання спірних робіт.

Разом з тим, відсутні й докази щодо висунення ФОП ОСОБА_3 вимоги до ПП «ЛНВ» щодо предявлення дозвільної документації та підготовки котловану до виконання гідронамивних робіт.

Надані ПП «ЛНВ» листи - вимоги (претензії) до ФОП ОСОБА_5 про виконання умов договору від 01.09.2014р. та від 04.05.2015р. не є вимогою в розумінні статті 530 ЦК України, оскільки ПП «ЛНВ» не надано доказів надсилання їх ФОП ОСОБА_5, або вручення особисто під підпис.

Тобто, на час звернення до суду з первісним та зустрічним позовами сторони не довели порушення зобовязань іншої особою за відсутності обґрунтованого визначення у договорі строків виконання зобовязань та відсутності вимог претензій до іншої сторони щодо виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Аналогічний припис міститься у статті 224 ГК України, згідно з якою учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушені.

В силу ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є субєкт та обєкт правопорушення, а також субєктивна та обєктивна сторони.

Субєктом цивільного правопорушення є боржник, а обєктом правопорушення - зобовязальні правовідносини кредитора та боржника. Субєктивну сторону становить вина боржника, а обєктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обовязку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відсутність доказів прострочення виконання обовязків за договором з боку ПП «ЛНВ» не свідчить про протиправну поведінку сторони, яка порушила зобовязання, а тому і виключає наявність вини особи, яка порушила зобовязання. Зазначене виключає можливість відшкодування збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням умов договору.

Зазначене, на думку колегії суддів свідчить про передчасне звернення ФОП ОСОБА_5 до суду з вимогою про стягнення з ПП «ЛНВ» збитків у вигляду упущеної вигоди.

Стосовно позовних вимог ФОП ОСОБА_3 про зобовязання ТОВ «ЛНВ» в особі його директора ОСОБА_4 забезпечити позивачу доступ до володіння та розпорядження земснарядом та не чинити йому перешкоди щодо його транспортування до місця, яке він вирішить за потрібне, на праві власника цього майна, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності фактичних підстав для їх задоволення за відсутності в матеріалах справи доказів щодо передачі земснаряду від ФОП ОСОБА_3 до ПП «ЛНВ», права власності на цей земснаряд, доказів про знаходження його у ПП «ЛНВ», а також доказів вчинення перешкод у його поверненні.

Так, вказану вимогу ФОП ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що земснаряд № НС 441714 ним було передано на зберігання ПП «ЛНВ» за актом б/н від 22.04.2015 р.

Згідно ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Ч. 2 ст. 938 ЦК України встановлено, що якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

ФОП ОСОБА_5 до матеріалів справи надано 2 акти від 29.09.2014р. та від 17.10.2014р., згідно яких ОСОБА_5 передає на зберігання начальнику карєру ОСОБА_7, який працює на підприємстві «ЛНВ», зокрема, земснаряд.

З письмових пояснень директора ПП «ЛНВ» ОСОБА_4, наданих суду першої інстанції на вимогу суду, вбачається, що директор заперечує проти передачі для зберігання на територію підприємства земснаряду, та зазначає про відсутність будь-яких документів перебування її на території підприємства ПП «ЛНВ», зокрема, технічних паспортів, назви виробника, відомості щодо перебування у власності тощо. Також зазначив, що він, як директор підприємства, будь-кого з робітників не вповноважував приймати на зберігання будь-яке майно ФОП ОСОБА_3

Крім того, ПП «ЛНВ» надало суду за вх. № 47264 від 24.11.2015 р. довідку про те, що ОСОБА_7 у період укладення (червень 2014) та дії договору про виконання гідронамивних робіт на ПП «ЛНВ» не працював. В період з 03.11.2014р. по 30.11.2014р. працював на підставі цивільно-правовій угоді.

Згідно письмових пояснень, наданих ОСОБА_7 на вимогу місцевого господарського суду, останній повідомляє, що будь-яких юридично значимих дій від імені ПП «ЛНВ» він не вчиняв, земснаряду або іншого майна від ФОП ОСОБА_3 на схов не приймав.

ФОП ОСОБА_5 надано суду витяг з Реєстру кримінальних проваджень, порушеного за статтею 191 ч. 2 КК України стосовно факту незаконного заволодіння та утримання належного заявникові (ОСОБА_5П.) майна, а саме земснаряду та ін., переданого ПП «ЛНВ» на виконання умов договору про виконання гідронамивних робіт від 15.06.2014р.

Наведені вище обставини, та надані сторонами докази, в їх сукупності, не дають колегії суддів підстав для встановлення факту перебування земснаряду ФОП ОСОБА_5 на території підприємства відповідача за первісним позовом, та вчинення останнім перешкод у поверненні позивачу земснаряду.

Інших доказів в підтвердження зазначеного сторонами не надано.

Що стосується зустрічних позовних вимог про розірвання договору про виконання гідронамивних робіт від 15.06.2014р., колегія суддів також вважає їх заявленими передчасно, та з порушенням вимог чинного законодавства.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, чого у спірних правовідносинах не вбачається.

Обгрунтовуючи ці вимоги, ПП «ЛНВ» зазначає, що невиконання умов договору з боку ФОП ОСОБА_5 є істотним порушенням умов договору, та тягне за собою понесення ПП «ЛНВ» значних збитків у звязку з простроченням виконанням зобовязань у відношенні контрагентів ПП «ЛНВ».

Як було встановлено колегією суддів, в матеріалах справи відсутні докази прострочення виконання обовязків за договором з обох сторін. Зазначене не є підставою вважати порушення умов договору з боку ФОП ОСОБА_5П.у вигляді невиконання умов договору, та, відповідно не є підставою для розірвання спірного договору.

Таким чином, з наведеного вбачається, що у сторін (позивачів за первісним та за зустрічним позовами) не виникло порушеного права за захистом якого вони звернулись до суду, а тому колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні як первісного так і зустрічного позовів за їх недоведеністю.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним, у звязку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

На підставі наведеного, рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. у справі № 922/5529/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛНВ», м. Куп`янськ Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2015р. у справі № 922/5529/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.02.16

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.