РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/2996/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго"

До: 1. Державного підприємства "Держекоінвест"

2. Міністерства екології та природних ресурсів України

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві

2. Державна фіскальна служба України

3. Державне агентство екологічних інвестицій України

про стягнення 45 739 246,58 грн.

За участю прокуратури міста Києва

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Філоненко Є.С. представник за довіреністю № б/н від 17.08.15.

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: Черкунов О.В. представник за довіреністю № б/н від 02.12.15.

Від третьої особи-1: не з'явився

Від третьої особи-2: Бузенко Є.В. представник за довіреністю № 99-99-10-17/67 від 04.11.15.

Від третьої особи-3: не з'явився

Від прокуратури міста Києва: Чумаченко А.А. посвідчення № 0354414 від 01.09.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Держекоінвест" (далі - відповідач-1), Міністерства екології та природних ресурсів України (далі - відповідач-2), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві (далі - третя особа-1), про стягнення солідарно заборгованості в сумі 45 739 246,58 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.15. у справі № 910/2996/15-г (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.15.) частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" та стягнуто з Державного підприємства "Держекоінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" заборгованість в сумі 45 739 246,58 грн. та судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.15. вказані рішення та постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/1658 від 21.10.15. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/2996/15-г передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.15. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 910/2996/15-г до свого провадження, призначено її до розгляду на 19.11.15., залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державну фіскальну службу України.

В судовому засіданні 19.11.15. третьою особою-1 було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.11.15. третьою особою-2 було подано клопотання про заміну ДФС України на Державну фінансову інспекцію, яке не містить жодного нормативно-правового обґрунтування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.15. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 17.12.15.

16.12.15. відповідачем-1 через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

16.12.15. через відділ діловодства суду було подано клопотання про заміну ДФС України на Державну фінансову інспекцію з посиланням на приписи ст. 24 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.15. було відмовлено третій особі-2 в задоволенні клопотань про заміну ДФС України на Державну фінансову інспекцію, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 12.01.16.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

Третьою особою-1 12.01.16. через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 12.01.16. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 21.01.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

21.01.16. третьою особою-2 через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.16. задоволено клопотання відповідача-2 (подане 14.01.16.) та залучено до участі в розгляді дано справи в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - державне агентство екологічних інвестицій України, розгляд справи відкладено на 02.02.16.

01.02.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано та в судовому засіданні 02.02.16. підтримано клопотання, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" просить суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України:

- визнати недійсним пункт 1.3 Договору про закупівлю № 2366/06 від 26.03.13., що укладений між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго» в частині речення «У разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені.»;

- визнати недійсною Додаткову угоду №7 від 31.12.13. до Договору про закупівлю № 2366/06 від 26.03.2013 р. повністю;

- визнати недійсним пункт 3.3 Договору про закупівлю № 2366/06 від 26.03.13., що укладений між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго» в частині словосполучень «У разі належного бюджетного фінансування...», «...з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок Замовника.»;

- визнати недійсним абзац 2 пункту 3.6 Договору про закупівлю № 2366/06 від 26.03.13., що укладений між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго» в частині словосполучення «...,з урахуванням бюджетних призначень....»;

- визнати недійсним пункт 3.8 Договору про закупівлю № 2366/06 від 26.03.13., що укладений між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго» повністю.

Прокуратура та відповідач-2 в судовому засіданні 02.02.16. проти задоволення вказаного клопотання заперечували.

Представник третьої особи-2 поклав вирішення зазначеного клопотання на розсуд суду.

В судовому засіданні 02.02.16. о 09:50 год. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 02.02.16. о 15:30 год.

Позивач в судовому засіданні, призначеному на 02.02.16. о 15:30 год., підтримав свої позовні вимоги та клопотання від 01.02.16.

Прокуратура та відповідач-2 в судовому засіданні, призначеному на 02.02.16. о 15:30 год., проти позову заперечували.

Відповідач-1 та треті особи в судове засідання, призначене на 02.02.16. о 15:30 год. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка відповідача-1, третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/2996/15-г.

В судовому засіданні 02.02.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2 та прокуратури міста Києва, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.13. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" (підрядник) та Державним підприємством "Держекоінвест" (замовник) було укладено Договір № 2366/06 про закупівлю (далі - Договір), відповідно до п.1.2 якого підрядник зобов'язується на власний ризик, своїми та залученими силами, засобами та закупленими матеріальними ресурсами виконати роботи з капітального ремонту об'єктів соціальної сфери (теплостанцій - 216 об'єктів) та здати закінчені роботи в порядку і строк, встановлені договором, а замовник зобов'язується прийняти закінчені роботи і оплатити їх.

Спір у справі виник в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 умов Договору підряду № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю в частині внесення оплати за виконані та прийняті роботи в обсязі та строки, визначені умовами укладеного між сторонами правочину, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

За умовами п.2.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 30.09.13.) договірна тверда загальна ціна робіт (додаток № 2 до Договору) становить 444 902 217,39 грн., в тому числі, податок на додану вартість в розмірі 74 150 369,56 грн.

Відповідно до п.2.2 Договору, джерелом фінансування є кошти Державного бюджету України за КПКВК 6351020 "Державна підтримка заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових газів, у тому числі, на утеплення приміщень закладів соціального забезпечення, розвиток міжнародного співробітництва з питань зміни клімату", КЕКВ 3210.

Сторонами досягнуто згоди, що Договір набуває чинності з дати підписання його сторонами і надання підрядником банківської гарантії та діє до 31.09.13., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 12.1 Договору в редакції додаткових угод №3 від 29.07.13. та №6 від 29.10.13.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача 1 взаємних цивільних прав та обов'язків з виконання робіт.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст.837-864 Цивільного кодексу України.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ст.839 Цивільного кодексу України).

Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки) (ст.853 Цивільного кодексу України).

За умовами п.3.4 Договору, виконання підрядником робіт оформлюється актами приймання будівельних робіт (за формою КБ-2в "Акт приймання будівельних робіт") та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ - 3).

Акти приймання будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 складаються на кожний об'єкт. Акти приймання будівельних робіт надаються підрядником для розгляду замовнику не пізніше 10 числа місяця, який йде за звітним, але якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з п.3.5 Договору, акт приймання будівельних робіт за формою КБ-2в, що підлягає підписанню, складається та подається замовнику на розгляд у 2-х примірниках. У разі відсутності зауважень до акту приймання будівельних робіт замовник на протязі наступних 5 календарних днів з моменту отримання такого акту, повинен підписати або узгодити розрахунки по коригуванню. Процес розгляду та коригування не може перевищувати 5 днів з моменту передачі акту приймання будівельних робіт замовнику.

У разі виявлення фахівцями технічного нагляду замовника фактів порушень вимог проектно-кошторисної документації, недоліків або розбіжностей у розрахунках виконаних робіт, кількості використаних матеріалів, прийняття виконаних робіт та підписання акту приймання будівельних робіт за формою КБ-2в проводиться замовником після виправлення підрядником недоліків та усунення таких розбіжностей і порушень.

Отже, з огляду на умови Договору, суд дійшов висновку, що сторонами досягнуто згоди стосовно того, що саме акт приймання-передачі за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 є належним підтвердженням виконання підрядником та прийняття замовником робіт за Договором.

Датою прийняття закінчених робіт вважається дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (п.7.5.4 Договору).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, на виконання умов Договору у 2013 році Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" було виконано, а Державним підприємством "Держекоінвест" прийнято роботи на загальну суму 362 236 691,87 грн. Наведена сума визначена з урахуванням складених та підписаних контрагентами актів коригування, згідно змісту яких загальна вартість робіт учасниками господарських відносин зменшувалась.

Обставини щодо виконання позивачем та прийняття відповідачем-1 робіт за Договором підтверджується поданими до матеріалів справи актами приймання будівельних робіт за формою КБ-2в та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3, складеними Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" та Державним підприємством "Держекоінвест".

Кожен з вказаних документів підписано представниками обох сторін та скріплено їх печатками без жодних зауважень та заперечень.

Одночасно, про прийняття робіт за Договором свідчать також долучені до матеріалів справи декларації про готовність об'єктів до експлуатації, факт реєстрації яких було підтверджено відповідачем-1.

Суд не приймає заперечення відповідача-1 стосовно того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" було неналежним чином виконано свої обов'язки за Договором, як такі, що є доказово необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

За приписами ч.ч.3, 4 ст.853 Цивільного кодексу України, відповідно до яких якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Як відзначалось судом, умовами спірного правочину обумовлено, що акт приймання-передачі за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 є належним підтвердженням виконання підрядником та прийняття замовником робіт, при цьому вказані акти підписано замовником без жодних зауважень та заперечень і скріплено печаткою.

Тобто, фактичне скріплення актів підписом посадової особи та печаткою Державного підприємства "Держекоінвест" вказує на відсутність у замовника на момент фактичного прийняття робіт зауважень з приводу відповідності виконаних робіт умовам спірного правочину, з огляду на те, що положеннями п. 3.5 Договору сторонами погоджено, що замовнику, у разі виявлення недоліків робіт, надане право підписати акт приймання-передачі тільки після усунення всіх невідповідностей.

Твердження Державного підприємства "Держекоінвест" про порушення у відношенні осіб, якими було підписано акти приймання-передачі робіт за спірним правочином, кримінального провадження на теперішній час не нівелює доказової сили представлених документів, оскільки фактично в матеріалах справи відсутні докази визнання дій таких осіб протиправними у визначеному чинним законодавством порядку (вирок суду у кримінальній справі).

Посилання відповідача-1 на листи до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" про усунення виявлених недоліків, суд не приймає до уваги з огляду на відсутність доказів їх направлення на адресу позивача.

Крім того матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків сторін за Договором, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, в якому зазначено, що загальна вартість виконаних за спірним правочином робіт становить 362 236 691,87 грн. Судом враховано, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним бухгалтерським документом, проте, у даному випадку додатково свідчить про прийняття та облік у бухгалтерському обліку контрагентів відповідних господарських зобов'язань за Договором.

Додатково суд відзначає, що рішенням Господарського суду міста Києва 22.10.14. у справі № 910/2996/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" до Державного підприємства "Держекоінвест" про стягнення 45 739 246,58 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), встановлено факт належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" своїх обов'язків за Договором.

Вказаним рішенням суду позивачу було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з державного підприємства "Держекоінвест" заборгованості в сумі 45 739 246,58 грн. з огляду на те, що строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати коштів не настав. Суд по вказаній справі дійшов висновку, що з урахуванням умов додаткової угоди №7 відповідач повинен був оплатити виконані позивачем роботи до 31.12.2014, проте, враховуючи звернення позивача до суду з позовом 07.08.2014, строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати коштів не настав, що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Обставини, встановлені у справі № 910/11331/15, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили рішенням Господарського суду міста Києва 22.10.14. у справі № 910/2996/15-г, то встановлені ним факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

З огляду на все викладене в сукупності суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" в межах Договору було виконано, а Державним підприємством "Держекоінвест" прийнято роботи на загальну суму 362 236 691,87 грн.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Даною нормою надано право суду визнавати пов'язані з предметом спору договори недійсними повністю чи в певній частині за власною ініціативою.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд, у будь-якому випадку, має перевірити правомірність цього договору.

До того ж, п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд має право виходити за межі позовних вимог якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору.

Якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України) (п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.13. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Приписами ч. 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як відзначалось судом, між сторонами укладено договір підряду, згідно з яким відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З аналізу викладених норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов'язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов'язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Відповідно до п.3.6 Договору оплата проводиться за фактично і якісно виконані роботи, які відображені в підписаних сторонами актах приймання будівельних робіт за формою КБ-2в. Роботи, виконані з використанням матеріальних ресурсів, які не відповідають установленим вимогам, замовником не оплачуються. Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання - передачі будівельних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по формі КБ-3. Оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом десяти робочих днів, з урахуванням бюджетних призначень, з моменту підписання сторонами зазначених документів.

Щомісячна оплата робіт здійснюється після закриття підрядником 30% попередньої оплати на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати по формі КБ-3 та акту приймання будівельних робіт за формою КБ-2в протягом десяти банківських днів з дати підписання вказаного акту приймання будівельних робіт та довідки. Проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більш як 95 відсотків їх загальної вартості за договірною ціною (п.3.7 Договору).

Згідно з п. 3.8 Договору, всі виплати здійснюють після отримання замовником відповідних бюджетних коштів.

Кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (п. 3.9 Договору).

Одночасно, у додатковій угоді №7 від 31.12.13. сторонами було погоджено, що розрахунки за Договором будуть здійснюватись у 2014 році після отримання кошторисних призначень та коштів на реєстраційний рахунок замовника.

Тобто, враховуючи порядок обчислення строків, визначений у ст.254 Цивільного кодексу України, та умови додаткової угоди № 7 від 31.12.13. до Договору, останній термін оплати замовником робіт за Договором це 31.12.14.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Вказана норма у ч. 1 передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 217 ЦК України передбачено правові наслідки недійсності окремих частин правочину, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір підряду є оплатним, обов'язок відповідача за Договором оплатити прийняті роботи виникає в силу положень закону та п. п. 3.6-3.9 Договору.

Разом з тим, сторони у п. 3.6 та п. 3.8 Договору, п. 1 додаткової угоди № 7 від 31.12.13. визначили строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на умову отримання замовником відповідних бюджетних коштів (коштористних призначень), однак така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати - наявність бюджетного фінансування.

При цьому, оскільки відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, то судом, на виконання вказівок ВГСУ та для всебічного і повного встановлення обставин щодо: наявності бюджетного фінансування, вчинення сторонами дій направлених на отримання таких коштів, наявності чи відсутності факту отримання відповідачем відповідних коштів з Державного бюджету України на оплату робіт за Договором, дій сторін, які б могли сприяти настанню відкладальної обставини або перешкоджати її настанню, наявності передбачених у Державному бюджету України на 2013, 2014 рік видатків під бюджетну програму КПКВК 6351020 та їх суму, вчинення відповідачем дій для здійснення оплати спірної заборгованості у визначені Договором строки, встановлено наступне.

Згідно пояснень відповідача-2, у додатку № 3 до ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік» відсутня бюджетна програма за КПКВК 6351020 «Державна підтримка заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових газів, у тому числі на утеплення приміщень закладів соціального забезпечення, розвиток міжнародного співробітництва з питань зміни клімату». Згідно вказаних пояснень зазначена бюджетна програма була передбачена у попередніх роках, головним розпорядником та відповідальним виконавцем якої було визначено Державне агентство екологічних інвестицій України.

Для всебічного і повного встановлення обставин судом до участі в розгляді даної справи було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне агентство екологічних інвестицій України, зобов'язано вказану третю особу надати письмові пояснення з наданням відповідних доказів щодо зазначених обставин, проте, Державне агентство екологічних інвестицій України жодних пояснень та доказів по суті спору не надало, в судове засідання для дачі усних пояснень не з'явилось.

Відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових газів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №348 від 23.09.11., та договору на делегування повноважень щодо здійснення функцій замовника від 29.05.12. №15/2012, відповідача-1 визначено одержувачем бюджетних коштів за бюджетною програмою за КПКВК 6351020 «Державна підтримка заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових актів, у тому числі на утеплення приміщень закладів соціального забезпечення, розвиток міжнародного співробітництва з питань зміни клімату», а головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми визначено (на дату звернення з позовом) Мінприроди.

Відповідно до п. 11.1, п. 11.8 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Мінфіну від 24.12.12. № 1407, органи Казначейства здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів та рахунків одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства, відповідно до кошторисів, планів асигнувань загального фонду державного бюджету (за винятком надання кредитів з державного бюджету), планів надання кредитів із загального фонду державного бюджету, планів спеціального фонду державного бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків) або планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів. Органами казначейства платіжне доручення не приймається до виконання у разі, зокрема: відсутності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми, крім бюджетних програм, за якими не складаються паспорти бюджетних програм; обмеження здійснення видатків та надання кредитів, що встановлюється нормативно-правовими актами; відсутності або недостатності невикористаних відкритих асигнувань у частині загального та спеціального фондів державного бюджету (крім власних надходжень бюджетних установ) розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів).

Відповідач-1 наголошує на тому, що починаючи з 2014 року, він не отримував бюджетних коштів на оплату робіт, виконаних позивачем за Договором, та вказує на те, що листом від 20.03.14. № 09-08/237-3712 Головним управлінням Державної казначейської служби України було повернуто, зокрема, платіжне доручення № 13 від 17.02.14. про перерахування позивачу 39 188 688,54 грн. за Договором № 2366/06 від 26.03.13., в зв'язку з виконанням Постанови кабінету Міністрів України від 01.03.14. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення витрат бюджету». Відповідач-1 стверджує, що вказаною постановою було накладено заборону на здійснення капітальних видатків, що унеможливило оплату заборгованості.

Разом з тим, на противагу твердженням відповідача-1, відповідно до п. 11 вказаної постанови (в редакції, чинній станом на день повернення коштів по зазначеному платіжному дорученню) Державній казначейській службі України було доручено, зокрема, здійснювати операції з погашення кредиторської заборгованості за капітальними видатками станом на 1 березня 2014 р. виключно в обсягах, що відповідають обсягам, встановленим за результатами контрольних заходів Державної фінансової інспекції. А 2. Державній фінансовій інспекції було доручено провести протягом березня - травня 2014 р. контрольні заходи з перевірки достовірності обсягів кредиторської заборгованості розпорядників та одержувачів коштів державного бюджету з оплати товарів, робіт і послуг, на закупівлю яких поширюється дія Закону України "Про здійснення державних закупівель", станом на 1 березня 2014 р.

Проте, до матеріалів справи учасниками судового процесу було подано дише акт ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 19.09.14. № 4251/26-58-22-07/36939719 про результати планової виїзної перевірки Державного підприємства «Держекоінвест» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, за яким діяльність відповідача-2 в розрізі контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго», було перевірено станом на 31.12.13.

З огляду на викладене вище в сукупності, з огляду на відсутність бюджетного фінансування Державного підприємства «Держекоінвест» для виконання ним своїх зоовязань за Договором перед контрагентом - позивачем, зауважує, що встановлення п. 3.6 та п. 3.8 Договору, п. 1 додаткової угоди № 7 від 31.12.13. строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на умову отримання замовником відповідних бюджетних коштів (коштористних призначень), як на подію, яка може не настати, суперечить приписам ст. 617 ЦК України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2012 у справі № 5011-16/4107-2012).

Суд наголошує на тому, що гідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а норми чинного цивільного і господарського законодавства України не містять винятків про зміну чи невілювання зобов'язань при фінансуванні зобов'язання за рахунок бюджетних коштів.

З огляду на все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що не відповідає вимогам ст.ст. 617, 837, 854 ЦК України та з урахуванням вимог ст. 217 ЦК України підлягають визнанню недійсними:

- повністю пункт 3.8 Договору № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю, укладеного між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго»;

- абзац другий пункту 3.6 Договору № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю, укладеного між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго», в частині слів «з урахуванням бюджетних призначень»;

- пункт 1 Додаткової угоди № 7 від 31.12.13. до Договору № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю, укладеного між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго», в частині слів «після отримання кошторисних призначень та коштів на реєстраційний рахунок замовника».

При цьому доводи позивача щодо необхідності визнання вказаної додаткової угоди недійсною повністю не приймаються судом з огляду на те, що на встановлення строку здійснення розрахунку за Договором на суму 47 188 688,54 грн. в 2014 році, була спрямована воля обох контрагентів, а такий порядок розрахунку не суперечить приписам чинного законодавства України.

Не приймаються судом і доводи позивача про необхідність визнання недійсним п. 1.3 Договору в частині речення «у разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені», оскільки, за приписами п. 12.2 Договору, зміни та доповнення у Договір можуть вноситись після їх узгодження шляхом оформлення у письмовій формі змін та доповнень до Договору. Тобто сторона, зокрема, замовник, не вправі на власний розсуд, без згоди не те позивача, без дотримання письмової форми, змінити строк оплати, крім іншого, і у випадку відсутності коштів. При цьому судом враховано, що п. 1 Додаткової угоди № 7 від 31.12.13. до Договору сторонами було погоджено перенесення певних розрахунків.

Пункт 3.3 Договору № 2366/06 від 26.03.13. стосується розміру та умов попередньої оплати, а тому суд не вбачає підстав для визнання його недійсним в частині слів «у разі неналежного бюджетного фінансування» та «з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника».

Далі, з урахуванням наведених вище висновків, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин наведені далі положення.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зі змісту рішення від 18.10.05. Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника.

В постанові від 15.05.12. у справі №11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення останнього від своїх грошових зобов'язань та від відповідальності за їх порушення.

Аналогічну позицію наведено у постанові від 03.02.14. Вищого господарського суду України по справі № 910/9231/13.

Таким чином, враховуючи наведені вище висновки суду, господарський суд дійшов висновку, що строк внесення плати в розмірі 362 236 691,87 грн. за виконані позивачем на підставі Договору роботи настав.

Проте, за твердженнями позивача, які підтверджені відповідачем-1, Державним підприємством «Держекоінвест» було лише частково оплачено роботи, виконані в межах Договору, внаслідок чого у Державного підприємства "Держекоінвест" виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" в розмірі 45 739 246,58 грн.

Суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст. 11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом № 2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.13. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.04. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Наразі, прострочення оплати прийнятих робіт на тривалий строк фактично приводить до порушення прав та законних інтересів підрядника.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що визначені позивачем обставини доказово обґрунтовані, а твердження відповідача-1 є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам і матеріалам справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" до Державного підприємства "Держекоінвест" про стягнення заборгованості в сумі 45 739 246,58 грн. підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за Договором також і з Міністерства екології та природних ресурсів України є безпідставними з огляду на наступне.

За приписами ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України).

Проте, умовами Договору обов'язок з оплати виконаних робіт покладено саме на замовника, тобто, Державне підприємство "Держекоінвест".

Посилання позивача на те, що у відповідності Постанови № 442 від 10.09.14. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Міністерству екології та природних ресурсів України надано повноваження розпорядника бюджетних коштів за бюджетною програмою, на виконання якої і укладено Договір, не свідчать про виникнення у відповідача-2 солідарного обов'язку з оплати робіт за Договором.

Повноваження розпорядника бюджетних коштів наведено у ст.22 Бюджетного кодексу України, зокрема, розпорядник бюджетних коштів: отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання, здійснює аналіз показників виконання бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), при цьому забезпечуючи: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів; забезпечує організацію та ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової і бюджетної звітності у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, з наведеного вбачається, що у розпорядника бюджетних коштів не виникає солідарного з безпосереднім замовником обов'язку оплачувати товари, роботи чи послуги за окремими договорами, які закупаються за бюджетні кошти.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" до Міністерства екології та природних ресурсів України є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на Державне підприємство "Держекоінвест".

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82, 82-1, п. 1 ч. 1 ст. 83, ст. ст. 84 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним повністю пункт 3.8 Договору № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю, укладеного між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго».

3. Визнати недійсним абзац другий пункту 3.6 Договору № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю, укладеного між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго», в частині слів «з урахуванням бюджетних призначень».

4. Визнати недійсним пункт 1 Додаткової угоди № 7 від 31.12.13. до Договору № 2366/06 від 26.03.13. про закупівлю, укладеного між Державним підприємством «Держекоінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго», в частині слів «після отримання кошторисних призначень та коштів на реєстраційний рахунок замовника».

5. Стягнути з Державного підприємства «Держекоінвест» (01135, м. Київ, вул. В.Чорновола, буд.12, ідентифікаційний код 36939719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертехенерго» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.44-Е, ідентифікаційний код 36143297) заборгованість в сумі 45 739 246 (сорок п'ять мільйонів сімсот тридцять дев'ять тисяч двісті сорок шість) грн. 58 коп. та судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

6. В іншій частині в позові відмовити.

7. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.16.

Суддя Т.М. Ващенко