РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

02 лютого 2016 року Справа № 918/1380/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост. дов. №2 від 12.11.2015 р.)

відповідача приватного підприємства - фірми "АЛРІ" - не з'явився

відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" - пред-ка ОСОБА_2 (пост. дов. №20-01/01 від 20.01.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт"

на рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.15 р.

у справі № 918/1380/15 (суддя Марач В.В. )

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"

до приватного підприємства - фірми "АЛРІ"

до державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення коштів в сумі 1 723 098,63 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.2015 р. у справі № 918/1380/15 частково задоволений позов товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" до приватного підприємства - фірма "АЛРІ" та державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення коштів в сумі 1 723 098,63 грн. Стягненню з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь позивача підлягає 1200000 грн. здійсненої передоплати та 18000,00 грн. судового збору. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з приватного підприємства фірма "АЛРІ" 1000,00 грн.

Крім того, суд прийняв рішення про повернення позивачеві товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс» з Державного бюджету України 7846,48 грн. судового збору, оскільки судом прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення 478800,00 грн. інфляційних нарахувань, 43298,63 грн. 3% річних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.2015 р. у справі № 918/1380/15 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, скаржник звертає увагу, що господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги той факт, що строк виконання зобовязань відповідача щодо повернення попередньо-сплачених коштів у розмірі 1 200 000,00 грн. за договором № 27 від 29.07.2014 р. не настав, оскільки вказаним договором такий строк не визначений, а позивач в свою чергу не звертався до відповідача із вимогою про повернення попередньої оплати за договором № 27 від 29.07.2014 р. у розмірі 1200000,00 грн., тому, на думку скаржника, відповідач, хоч і з простроченням строків, але має право ще поставити позивачу компонент моторного палива альтернативного (КМПА) за зазначеним договором.

Посилаючись на норми ст. 17 ГПК України доводить, що рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.2015 р. у справі № 918/1380/15 прийнято з порушенням правил територіальної підсудності, а тому у відповідності до норм ст. 104 ГПК України має бути скасоване. Стверджує, що позивач звернувся з позовом про стягнення коштів з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» за договором № 27 від 29.07.2014 р. та приватного підприємства фірми «АЛРІ» за договором поруки № 01/14 від 29.07.2014 р. Таким чином, уклавши з ППФ «АЛРІ» договір поруки, позивач звернувся до господарського суду Рівненської області за місцезнаходженням ППФ «АЛРІ». Однак, господарський суд Рівненської області, прийнявши позовну заяву, не врахував той факт, що договір поруки № 01/14 від 29.07.2014 р. не забезпечує виконання ДП «Укрспирт» зобовязань за договором № 27 від 29.07.2014 р., оскільки відповідно до п.1 договору поруки не передбачено ні договору, за яким здійснюється поставка КМПА, ні платіжного доручення, за яким було перераховано суми попередньої оплати.

Таким чином, стверджує, що не можна в будь-якому випадку вважати, що договір поруки № 01/14 від 29.07.2014 р. укладений саме в забезпечення виконання ДП «Укрспирт» зобовязань за договором № 27 від 29.07.2014 р., на підставі якого виникли взаємовідносини між сторонами спору у справі № 918/1380/15.

Крім того, на думку скаржника, на момент укладення договору поруки № 01/14 від 29.07.2014 р., у ДП «Укрспирт» не було жодних зобовязань по поверненню позивачу суми попередньої оплати в розмірі 1200000,00 грн., а відтак даний договір поруки не міг забезпечувати виконання неіснуючого зобовязання.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що встановивши вищевказані обставини, господарський суд Рівненської області мав визначити, що позов мав бути поданий тільки до державного підприємства «Укрспирт», місцезнаходження якого: 07400, Київська область, м.Бровари, вул.Гагаріна,16 і передати дану справу до господарського суду Київської області за встановленою підсудністю відповідно до ст.17 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, скаржник вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.2015 р. у справі № 918/1380/15 є незаконним і підлягає скасуванню.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що господарський суд Рівненської області у повному обсязі дослідив усі обставини даної справи, дав належну оцінку усім доказам, які були надані сторонами у справі та постановив рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.2015 р. у справі № 918/1380/15 є законним, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи свою позицію зазначає про безпідставність тверджень скаржника щодо ненастання строку виконання зобовязання повернути попередньо сплачені кошти. Посилаючись ст.693 ЦК України доводить, що у випадку, коли продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару чи повернення суми попередньої оплати.

Пояснює, що згідно з п.5.3 договору поставка КМПА повинна була відбутися протягом 5 робочих днів з моменту зарахування коштів 29.07.2014 р., тобто - до 06.08.2014 р. Отже, на думку позивача, з 06.08.2014 р. у скаржника настало прострочення виконання зобовязань перед позивачем.

Враховуючи викладене, позивач просить залишити рішення господарського суду Рівненської області від 29.12.2015 р. у справі № 918/1380/15 без змін, а апеляційну скаргу відповідача державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» без задоволення.

Відповідач приватне підприємство фірма "АЛРІ" не забезпечив участь представника в судовому засіданні, 02.02.2016 р. суду подано клопотання про розгляд справи за його відсутності /а.с.121/.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.101-118/, явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась та додаткові докази не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача приватного підприємства фірма "АЛРІ" за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обгрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено слідуюче.

29 липня 2014 року позивачем/покупцем та відповідачем державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»/постачальником укладений договір № 27 поставки компонента моторного палива альтернативного (КМПА) на внутрішній ринок.

За умовами п.1.1 вказаного договору постачальник зобовязаний відвантажити та передати у власність покупця, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити компонент моторного палива альтернативного (КМПА) в порядку та на умовах цього договору.

За умовами розд.2-3 договору визначено, що загальна кількість товару, що постачається у 2014 році, становить 530 тонн, і загальна вартість 6174500,00 грн. Згідно з п.4.1 договору оплата товару здійснюється шляхом 100 % попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника відповідно до рахунку-фактури. Підставою для виписки рахунку-фактури постачальником є письмова заявка покупця. Постачальник не несе відповідальності за платежі, здійснені покупцем без рахунку-фактури постачальника.

Відповідно до п.5.3 договору партія товару відвантажується протягом 5 робочих днів від моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою відвантаження вважається дата виписки товарно-транспортної накладної.

У п.11.1 передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р.

Договір підписаний генеральними директорами сторін /а.с.55-57/, і 29.07.2014 р. позивач надав відповідачеві державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» заявку № 247 на відвантаження 103 т КМПА, у якій визначені пункт розвантаження, компанія перевізник та отримувач ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» /а.с.71/.

29.07.2014 р. відповідач державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» виписав позивачеві рахунок-фактуру № НОМЕР_1 на 103,004 т КМПА згідно з договором від 29.07.2014 р. на загальну суму 1200000 грн. /а.с.72/. Рахунок-фактура підписаний працівником відповідача та скріплений печаткою державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», що підтверджує повноваження цього працівника.

Господарським судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що 29 липня 2015 року позивач ТОВ «Група компаній Техінсервіс» перерахував на розрахунковий рахунок Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» 1200000 грн. згідно з платіжним дорученням № 740, де підстава платежу визначена як оплата за КМПА згідно з договором від 29.07.2014 р./а.с.17, 38/. Проводка банком відбулась 29.07.2014 р. о 16:37, про що свідчить відповідна відмітка банку на платіжному дорученні, а також банківська виписка столичної філії ПАТ «Приватбанку» за 29.07.2014 р. /а.с.37/.

Відповідач державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в обумовлений договором строк протягом 5 робочих днів від моменту зарахування коштів поставку КМПА не виконав. Суду не надані докази поставки/відвантаження позивачеві 103 т КМПА на суму 1200000 грн. на час вирішення спору судом.

15 жовтня 2014 року позивач надіслав відповідачу державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" претензію-вимогу б/№ від 14.10.2014 р. про повернення безпідставно збережених коштів в сумі 1200000,00 грн. /а.с.18/, що підтверджується фіскальним чеком "Укрпошти" та описом вкладення у лист від 15.10.2014 р. /а.с.19/. За змістом претензії-вимоги вбачається, що позивач вимагав повернення протягом 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги 1200000,00 грн. перерахованої скаржнику попередньої оплати за поставку компоненту моторного палива альтернативного відповідно до податкової накладної № 729007 від 29.07.2014 р.

Відповідач на претензію-вимогу не відреагував і кошти не повернув. Суду не надані докази повернення відповідачем позивачеві зазначеної суми попередньої оплати.

Отже, на умовах договору 29.07.2014 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки, які регулюються нормами пар.1,3 гл.54 Цивільного кодексу України та пар.1 гл.30 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст.1-4,181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Частиною 2 ст.712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.265 ГК України, ст.712 ЦК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, то покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобовязання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму предявлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - у формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту.

Така правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 28.11.2011 р. у справі № 3-127гс11.

Оскільки покупець виконав умови договору на підставі рахунку-фактури постачальника перерахував повністю суму попередньої оплати, а постачальник у визначений договором строк не виконав поставку, колегія суддів погоджується із обгрунтованих висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги в частині стягнення 1200000 грн. повернення суми попередньої оплати відповідно до вищенаведених норм права та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України.

Заперечення відповідача щодо відсутності доказів попереднього звернення позивача до постачальника з вимогами про поставку чи повернення попередньої оплати колегія суддів відхиляє як безпідставні, такі що суперечать вищенаведеним нормам права та правовій позиції Верховного Суду України. Крім того, такі доводи спростовані матеріалами справи, оскільки вимога про повернення коштів була направлена позивачем відповідачеві державному підприємству лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», про що зазначено вище.

Також безпідставними є доводи скаржника про ненастання строку такого повернення коштів та можливості поставки КМПА, оскільки і строк виконання поставки і строк дії самого договору поставки (до 31 грудня 2014 року) закінчились, і зміни до договору сторонами не погоджувались, а обовязок повернути суму попередньої оплати в такому випадку ґрунтується на нормі права, про що зазначено вище.

Позовна вимога про стягнення з приватного підприємства - фірми "АЛРІ" 1000,00 грн. як з поручителя за виконання зобовязань державним підприємством "Укрспирт" судом першої інстанції залишена без задоволення, і колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 533 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порука може забезпечувати тільки реально існуюче зобовязання боржника перед кредитором.

Відповідно до пункту 1 договору поруки № 01/14, укладеного 29.07.2014 р. приватним підприємством фірмою "АЛРІ"/поручителем та ТОВ "Гупа компаній "Техінсервіс"/кредитором сторонами визначено, що поручитель поручається перед кредитором грошовою сумою в розмірі 5000 гривень за виконання державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» зобовязань щодо поставки компоненту моторного палива альтернативного (КМПА) або повернення суми попередньої оплати в розмірі 1200000 грн.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку зобовязання державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» не покривається договором поруки, і у господарського суду немає правових підстав для стягнення суми попередньої оплати з поручителя, оскільки:

- у договорі поруки № 01/14 від 29.07.2014 р. не обумовлено, що такий договір укладений саме в забезпечення виконання державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" зобовязань за договором поставки № 27 від 29.07.2014 р., на підставі якого виникли правовідносини між сторонами спору;

- на момент укладення договору поруки № 01/14 від 29.07.2014 р. у державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не існувало зобовязань по поверненню позивачу суми попередньої оплати в розмірі 1200000 грн., так як у ДП «Укрспирт» після отримання коштів виникало тільки зобовязання по поставці протягом пяти днів КМПА, а відтак даний договір поруки не міг на момент його укладення забезпечувати виконання зобовязання, яке не існувало.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів не згідна з висновком суду першої інстанції про повернення позивачеві з Державного бюджету України судового збору в розмірі 7846,48 грн. на підставі заяви позивача та на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір" у звязку з тим, що позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення з ДП "Укрспирт" інфляційних втрат в сумі 478800 грн. та 3% річних в сумі 43298,63 грн.

Матералами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом, в якому просить стягнути державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" кошти в сумі 1722098,63 грн., в т.ч. - 1200000 грн. повернення суми попередньої оплати, 478800 грн. суми інфляційних втрат та 3% річних в сумі 43298,63 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві таким чином обєднані три самостійні позовні вимоги, оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, хоча і є похідними від вимоги про стягнення коштів, однак є окремим предметом вимоги і доказування.

До розгляду справи по суті позивач 24.12.2015 р. подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій заявив про зменшення позовних вимог в частині стягнення з ДП "Укрспирт" інфляційних втрат в сумі 478800 грн. та 3% річних в сумі 43298,63 грн. Одночасно позивач заявив про збільшення позовної вимоги та просив стягнути з ДП "Укрспирт", крім суми основного боргу 1200000, 00 грн., пеню в сумі 160536,99 грн.

Суд першої інстанції прийняв такі заяви до розгляду і розцінив їх як заяву про зменшення позовних вимог на суми 478800 грн. суми інфляційних втрат та 43298,63 грн. відсотків річних, вирішивши по суті спір в частині стягнення 1200000 грн. з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та 1000 грн. з приватного підприємства - фірми "АЛРІ".

Заява позивача в частині збільшення пені в сумі 160536,99 грн. судом не розглянута, оскільки в судовому засіданні 25.12.2015 р. судом оголошена перерва і будь-які дії не вчинялись, що підтверджено протоколом судового засідання від 25.12.2015 р. /а.с.59/, а 29.12.2015 р. до розгляду справи по суті позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 160536,99 грн. пені, фактично, відмовившись від цієї вимоги до прийняття судом заяви про її розгляд. Про наведені обставини зазначено в описовій частині рішення.

У пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній має оцінити її, виходячи зі змісту такої заяви, а також - змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. Пленум вищого спеціалізованого суду за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики дає розяснення рекомендаційного характеру з питань застосування спеціалізованими судами законодавства при вирішенні справ відповідної судової спеціалізації. Пунктом 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що господарським судам слід враховувати правові позиції, викладені в чинних роз'ясненнях президії Вищого арбітражного суду України, роз'ясненнях та рекомендаціях президії Вищого господарського суду України та в постановах пленуму Вищого господарського суду України з питань застосування господарськими судами норм процесуального права.

Відповідно до норм ст.22 ГПК України та розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у п.3.10 постанови від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З матеріалів справи, зокрема з позовної заяви та заяв позивача про уточнення позовних вимог - вбачається, що позивач не зменшив кількісні показники за вимогами про стягнення 478800 грн. інфляційних втрат та 43298,63 грн. відсотків річних, а відмовився від таких вимог повністю.

Отже, має місце відмова від позовних вимог про стягнення 478800 грн. інфляційних втрат та 43298,63 грн. відсотків річних, наслідком чого є припинення провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ст.80 ГПК України, оскільки вбачається, що така відмова не суперечить законодавству та не порушує інтереси інших осіб.

У пункті 4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

Суд першої інстанції не розглянув по суті вимоги про стягнення 478800 грн. інфляційних втрат та 43298,63 грн. відсотків річних і не припинив провадження у справі в цій частині, оскільки неправильно оцінив зміст поданих позивачем заяв і помилково застосував норми ст.ст.22, 80 ГПК України.

Відповідно до норм ст.7 Закону України "Про судовий збір" та враховуючи розяснення Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у п.5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», відсутні підстави для повернення судового збору, сплаченого з цих позовних вимог, оскільки у разі припинення провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову, коли таку відмову прийнято господарським судом, сплачені суми судового збору не повертаються.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду в цій частині підлягає зміні, провадження у справі в частині стягнення 478800 грн. інфляційних втрат та 43298,63 грн. відсотків річних підлягає припиненню відповідно до п.4 ст.80 ГПК України з покладанням на позивача судових витрат з цих сум.

Інших порушень норм процесуального права колегія суддів не вбачає. Зокрема, є необґрунтованими доводи скаржника щодо прийняття господарським судом Рівненської області рішення у справі № 918/1380/15 з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до норм ст.ст.13, 15, 16 ГПК України підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Відповідно до статей 13, 15 ГПК підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (стаття 16 ГПК).

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач предявив вимогу про стягнення суми попередньої оплати до двох відповідачів - приватного підприємства - фірми "АЛРІ" (за місцем знаходження м.Рівне) та державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (з місцезнаходженням м.Бровари Київської області), і подав позов за місцем знаходження першого відповідача до господарського суду Рівненської області згідно з ч.2 та ч.3 ст.15 ГПК України.

Відповідно до ст.ст.64, 65 ГПК України суддя на стадії прийняття позовної заяви до провадження у справі вчиняє необхідні процесуальні дії перелік яких у ст.65 ГПК Укравїни не є вичерпним. Однак оцінку обставинам справи по суті позовних вимог суд на цій стадії давати не вправі.

Правова позиція колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Судової палати у господарських справах від 15.10.2002 р.у справі за позовом ЗАТ "Футбольний клуб "Чорноморець" до ЗАТ "Футбольний клуб "Волинь" і громадської організації спортивний клуб "Волинь-1", де, зокрема, зазначено, що на стадії порушення провадження у справі та підготовки матеріалів до розгляду в першій інстанції суд не вправі з'ясовувати, чи насправді порушено права та охоронювані законом інтереси позивача зі спору, оскільки це можливо зробити лише з дотриманням основних засад судочинства (ст.129 Конституції України) у судовому процесі за результатами розгляду порушеної справи.

Таким чином, господарський суд на стадії прийняття позовної заяви чи підготовки справи до розгляду не міг надавати оцінку договору поруки № 01/14 від 29.07.2014 р. відповідно до ст.43 ГПК України в сукупності з іншими обставинами і доказами у справі та визначати наявність чи відсутність підстав для відповідальності приватного підприємства - фірми «АЛРІ», відповідно звільняти його від відповідальності як відповідача у спорі та змінювати підсудність справи, тому позовна заява прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності. При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до норм ст.17 ГПК України в будь-якому випадку справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому господарському суду.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Разом з тим, колегія суддів не зв'язана доводами апеляційної скарги і, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року у даній справі підлягає зміні на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.104 ГПК України.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.49, п. 4 ст.80, ст.ст.99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 29.02.2015 р. у справі № 918/1380/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська обл., м.Бровари, вул. Гагаріна, 16; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"(04114, м.Київ, пров. Макіївський, 1; код ЄДРПОУ 33544 грн. (один міліон двісті тисяч грн.) повернення суми попередньої оплати та 18000 грн. ( вісімнадцять тисяч грн.) судового збору за подання позову. Видати наказ.

Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з приватного підприємства "АЛРІ" 1000 грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення 478800 грн. інфляційних втрат, 43298,63 грн. відсотків річних і 160536,99 грн. пені."

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Петухов М.Г.