ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа № 911/5353/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпреза Полісервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагма Трейд»

про стягнення 41890,98 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. б/н від 15.12.2015 р.

від відповідача: не зявився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпреза Полісервіс» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагма Трейд» (далі - відповідач) про стягнення 46890,98 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на поставку ним ТОВ «Вагма Трейд» товару на загальну суму 60390,98 грн., який покупцем не був оплачений повністю, у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 46890,98 грн., а також судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Розгляд справи відкладався.

04.01.2016 р. до господарського суду від позивача було подано заяву б/н від 04.01.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить зменшити розмір заявленої до стягнення суми на 2000,00 грн. у звязку зі сплатою відповідачем частини основного боргу та стягнути з відповідача на користь ТОВ Імпреза Полісервіс 44890,89 грн.

22.01.2016 р. до господарського суду відповідач подав відзив на позовну заяву б/н від 21.01.2016 р., за змістом якого відповідач не згоден з позовними вимогами та зазначає про здійснені ним часткові оплати, а саме - 02.12.2015 р. в сумі 3000,00 грн., 19.11.2015 р. в сумі 1000,00 грн., 30.12.2015 р. в сумі 1000,00 грн. та 21.01.2016 р. в сумі 2000,00 грн., які, на його думку, не були враховані позивачем, у звязку з чим просить суд у позовних вимогах ТОВ Імпреза Полісервіс відмовити у повному обсязі.

25.01.2016 р. у судовому засіданні представник позивача подав заяву б/н від 25.01.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить зменшити розмір заявленої до стягнення суми на 2000,00 грн. у звязку зі сплатою відповідачем частини основного боргу та стягнути з відповідача на користь ТОВ Імпреза Полісервіс 42890,98 грн.

08.02.2016 р. у судовому засіданні представник позивача подав заяву б/н від 08.02.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить зменшити розмір заявленої до стягнення суми на 1000,00 грн. у звязку зі сплатою відповідачем частини основного боргу та стягнути з відповідача на користь ТОВ Імпреза Полісервіс 41890,98 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви б/н від 08.02.2016 р. (вх. № 2652/16 від 08.02.2016 р.) про зменшення розміру позовних вимог, а саме - про стягнення з відповідача 41890,98 грн. заборгованості за поставлений товар.

Представник позивача у судовому засіданні 08.02.2016 р. позовні вимоги підтримував з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 08.02.2016 р. (вх. № 2652/16 від 08.02.2016 р.).

Відповідач у судові засідання 04.01.2016 р., 25.01.2016 р. та 08.02.2016 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні 08.02.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

На підставі досягнутої між сторонами усної домовленості Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпреза Полісервіс» було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагма Трейд» рахунок-фактуру № КИ-001729 від 06.07.2015 р.

Також 06.07.2015 р. позивачем був отриманий від відповідача гарантійний лист № 178 від 06.07.2015 р., за яким ТОВ «Вагма Трейд» просило позивача забезпечити відвантаження ситотканини, згідно рахунку-фактури № КИ-001729 від 06.07.2015 р. та гарантувало оплату в строк до 14.07.2015 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпреза Полісервіс» (постачальник) поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагма Трейд» (покупець) товар на суму 60390,98 грн., що підтверджується видатковою накладною № КИ-0001257 від 07.07.2015 р., копію якої долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом.

Факт отримання товару підтверджується також довіреністю № 104 від 06.07.2015 р., виданою ТОВ «Вагма Трейд» на отримання товару від ТОВ «Імпреза Полісервіс» (копію довіреності долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар.

ТОВ «Імпреза Полісервіс» та ТОВ «Вагма Трейд» було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2015 року до 18 листопада 2015 року на суму 49890,98 грн., однак кошти за поставлений товар у повному обсязі відповідачем оплачені не були.

ТОВ «Імпреза Полісервіс» було направлено на адресу ТОВ «Вагма Трейд» досудову претензію № 101 від 19.11.2015 р., відповідно до якої позивач просив відповідача оплатити, зокрема, і 49890,98 грн. боргу.

Відповідь на вимогу-претензію отримано не було, заборгованість не сплачено, у звязку з чим ТОВ «Імпреза Полісервіс» і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З викладеного вище вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб. Відповідно до цього договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар, а відповідач, у свою чергу, прийняти його і оплатити.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на здійснення ним часткових оплат, а саме - 02.12.2015 р. в сумі 3000,00 грн., 19.11.2015 р. в сумі 1000,00 грн., 30.12.2015 р. в сумі 1000,00 грн. та 21.01.2016 р. в сумі 2000,00 грн., які, на його думку, не були враховані позивачем, у звязку з чим просив суд у позовних вимогах ТОВ «Імпреза Полісервіс» відмовити у повному обсязі.

Дане твердження відповідача спростовується матеріалами справи на час її розгляду, оскільки позивачем при поданні заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 08.02.2016 р. було враховано всі зазначені вище оплати.

Відповідач у судові засідання не зявився, доказів погашення заборгованості в повному обсязі в сумі 41890,98 грн. суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З урахуванням наведеного вище та встановлення судом наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагма Трейд» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпреза Полісервіс» позовні вимоги про стягнення 41890,98 грн. заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагма Трейд» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, 22, код 35326164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпреза Полісервіс» (03028, м. Київ, проспект Науки, 17/15, код 23395931) 41890 (сорок одну тисячу вісімсот девяносто) грн. 98 коп. основного боргу, 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 15.02.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна