РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/30036/15

За позовом приватного підприємства «СІНТА-СЕРВІС»

До публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал»

Про стягнення 818912,25 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Рижий М.М. (за дов.)

від відповідача Кисловська В.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду звернулося з позовом приватне підприємство «СІНТА-СЕРВІС» до публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення за договором №779/05/14-12 від 14.09.2012 818912,25 грн., з яких: 482253,60 грн. боргу, 261863,70 грн. інфляційних, 39399,46 грн. 3% річних, 35395,49 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за виконані позивачем роботи.

Суд своєю ухвалою від 30.11.2015 порушив провадження у справі №910/30036/15.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності. Так, на думку відповідача, оскільки акт приймання виконаних робіт складений за жовтень 2012 року, перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості почався з 01.11.2012, а закінчився 31.10.2015. Тому на день подачі позову до суду (26.11.2015) загальний строк позовної давності сплив. Відповідач вважає, що посилання позивача на норми Бюджетного кодексу та пункти договору щодо початку перебігу строку позовної давності тільки з 30.01.2013 є безпідставними, оскільки початок перебігу строку позовної давності визначається умовами договору та не залежить від бюджетного періоду. При цьому акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2012 по 02.07.2015 не може бути підставою для переривання строку позовної давності, оскільки цей акт не містить дати підписання та підписаний неуповноваженою особою.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

14.09.2012 приватне підприємство «СІНТА-СЕРВІС» (підрядник) та публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (замовник) уклали договір №779/05/14-12 (далі - Договір), за п.1.1 якого підрядник зобов'язується виконати роботи по капітальному ремонту фонтану «Водяна куля» на Майдані Незалежності відповідно до умов Договору та кошторисної документації.

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна договірна ціна на роботи, що будуть виконані за Договором і на його умовах, складає 635116,01 грн. в т.ч. ПДВ - 20%, що становить 105852,67 грн..

Згідно з п. 3.2 та п. 3.3 Договору договірна ціна може бути змінена (зменшена) за взаємною згодою сторін. Вартість фактично виконаних робіт підтверджується належним чином оформленими сторонами актами виконаних робіт форми КБ-2в.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання акту виконаних підрядних робіт сторонами (п. 4.1 Договору).

Сторони домовилися, що оплата, передбачена Договором, здійснюється тільки за умови отримання замовником бюджетних коштів на підставі ст. ст. 46-49, ст.ст. 70, 71, 78 Бюджетного кодексу України на умовах відстрочки платежу до 30 днів з моменту отримання замовником бюджетних коштів.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк виконання робіт - до 30.11.2012.

Позивач виконав, а відповідач прийняв робіт на загальну суму 482253,60 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3 за жовтень 2012 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в за жовтень 2012 року.

Визначений п. 4.3 Договору порядок оплати - за умови отримання бюджетних коштів, не є відкладальною обставиною у розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, оскільки права та обов'язки за Договором виникли з моменту його укладення. Отже, оскільки за приписами п. 4.1 Договору виникнення обов'язку оплати пов'язано з виконанням робіт, однак не встановлено чіткого терміну (моменту) його виконання, він є не встановлений.

З огляду на це, при вирішенні питання настання строку, протягом якого відповідач зобов'язаний був сплатити вартість виконаних позивачем робіт, слід керуватись приписами ст. 631 ЦК України. Дана норма визначає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. З огляду на це, враховуючи, що момент оплати виконаних робіт Договором не встановлено, за відсутності вимоги позивача щодо здійснення оплати відповідач зобов'язаний був сплатити вартість робіт до закінчення строку дії Договору, який п. 10.1 Договору визначений був до 31.12.2012. Відповідно, даний обов'язок є простроченим з 01.01.2013.

Оскільки позов надійшов до суду 26.11.2015, позовна давність за даними боргом, яка становить три роки (ст. 257 ЦК України), не сплила.

Станом на час розгляду справи 482253,60 грн. боргу відповідач не погасив.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 482253,60 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 35395,49 грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. У свою чергу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Законом передбачена обов'язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань (ч. 1 ст. 547 ЦК України), наслідком недодержання якої є нікчемність правочину (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Оскільки сторонами не додержані вимоги закону щодо письмової форми пені, підстави для її стягнення відсутні.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми,.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, з відповідача підлягає стягненню 39399,46 грн. трьох процентів річних за період з 30.01.2013 по 20.11.2015 та 261863,70 грн. інфляційних за період з 01.09.2014 по 01.11.2015.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 482253,60 грн. боргу, 39399,46 грн. трьох процентів річних, 261863,70 грн. інфляційних, а загалом 783516,66 грн.. В частині стягнення 35395,49 грн. пені судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1 літ. «А», код 03327664) на користь приватного підприємства «СІНТА-СЕРВІС» (02105, м. Київ, вул. Будівельників, 9, кв. 4, код 33542869) 482253,60 грн. боргу, 39399,46 грн. трьох процентів річних, 261863,70 грн. інфляційних, 11752,75 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 27.01.2016.

Суддя С. А. Ковтун