ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/6516/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "ОСОБА_1 Сервіс", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фрегат", м. Харків
про стягнення 96285,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю № б/н від 12.05.2015 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "ОСОБА_1 Сервіс" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фрегат" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 96285,00 грн., в т.ч.: 51693,92 грн. заборгованості за договором; 38814,60 грн. пені; 5138,43 грн. інфляційних витрат; 638,05 грн. 3% річних. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 30.10.2006 р., укладеним між сторонами.

Ухвалою суду по справі від 25.12.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.01.2016 р. об 11:20.

14.01.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 02.02.2016 р. о 11:40.

Представники сторін до початку судового засідання призначеного на 02.02.2016 р. надали заяву (вх. № 3318 від 02.02.2016 р.) про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 02.02.2016 р. за вх. № 3290, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову та вказував, що позивач безпідставно нараховує заборгованість за договором № 17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 96285,00 грн.

У судовому засіданні призначеному на 02.02.2016 р. була оголошена перерва до 09.02.2016 р. о 10:30.

Представник позивача до початку судового засідання призначеного на 09.02.2016 р. надав заяву (вх. № 4137 від 09.02.2016 р.) про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 09.02.2016 р. за вх. № 4133, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи. У письмових поясненнях представник позивача вказував, що відзив не спростовує доводів викладених в позовній заяві, та є всі підстави для задоволення позову.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 08.02.2016 р. за вх. № 3910/16, надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням в інше місто з 08.02.2016 р. по 29.02.2016 р. та відсутністю у відповідача інших представників.

Господарський суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, вважав за необхідне в його задоволенні відмовити як в необґрунтованому, оскільки представником відповідача до клопотання не були надані відповідні докази в підтвердження його знаходження у відрядженні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

Відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженого 30.12.2005 р., дев'яти поверхова будівля офісно-комерційного центру з даховою котельнею та автопарковкою по пров. Театральному, 4 Дочірнього підприємства "ОСОБА_1 Сервіс" була прийнята в експлуатацію.

26.04.2006 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень відповідно до умов якого позивач продав, а відповідач купив нежитлові приміщення підвалу № 5, 8-34; цокольного поверху № 3, 4, 30, 31 загальною площею 528 кв.м. в літ. «А-9», що знаходяться за адресою: м. Харків, провулок Театральний, № 4.

30.10.2006 р. між сторонами був укладений договір № 17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі - договір).

Згідно п. 1.1. договору предметом договору є забезпечення виконавцем (позивачем) управління нежитловим комплексом, у тому числі надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинковоі території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) у будинку № 4 по провулку Театральний, а споживачем (відповідачем) своєчасної оплати цих послуг за тарифом у строки та на умовах передбаченими цим договором, а також відшкодовування витрат виконавця пов'язані з наданням послуг з електро-, водо-, газопостачання та водовідведення від комунальних служб міста. Споживачу (відповідачу) належить нежитлове приміщення загальною площею 528 кв.м.

Пунктом 1.2. договору було передбачено, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить 2640,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20% (вартість обслуговування за 1 кв.м. становить 5,00 грн.). Плата вноситься на поточний рахунок виконавця згідно рахунків, що пред'являються виконавцем один раз на місяць.

Відповідно до п.2.3. договору за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Також, умовами договору було передбачено, що споживач зобов'язаний:

- оплачувати послуги в установлені договором строки (п.3.2.1. договору);

- своєчасно інформувати виконавця про виявлення несправності в інженерних мережах, конструктивних елементах приміщень (п.3.2.2. договору);

- дотримуватися правил пожежної, газової, електробезпеки та санітарних норм (п.3.2.3. договору);

- у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі встановленому законодавством і договором (п.3.2.5. договору).

Пунктом 5.1. договору було передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо. Представник виконавця повинен з'явитись на виклик споживача для підписання акта-претензії не пізніше ніж протягом двох діб з дня отримання письмового повідомлення споживача (п.5.1.1. договору). У разі неприбуття представника виконавця, у визначений договором строк і необґрунтованої відмови від підписання акта - претензії, вона вважається дійсною, якщо його підписали не менше ніж три представники споживача (п.5.1.2. договору).

Згідно п.5.2. договору Акт-претензія передається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Пунктом 7.1. договору передбачалося, що цей договір укладається на один рік і набирає чинності з 01.11.2006 р. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

30.10.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода до договору № 17 від 30.10.2006 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до умов якої сторони домовились:

- змінити пункт 1.2. договору, виклавши його в наступній редакції: "Розмір місячної плати за надані послуги згідно з п.1 цього договору розраховується шляхом помноження величини тарифу (вартість обслуговування за 1 кв.м.) на загальну площу приміщення споживача. Величина тарифу складає 8,56 грн./кв.м. Окрім цього, споживач відшкодовує виконавцеві витрати на опалення, електроенергію (тільки МЗК), холодне та гаряче водопостачання, каналізацію, водовідведення, телефон (для чергового) в належній частині».

- ця додаткова угода вступає в дію з 01.01.2015 р., складена в двох примірниках (один для споживача, другий - для виконавця) і є невід'ємною частиною основного договору;

Позивачем було надано до суду перелік послуг по утриманню та експлуатації офісно-комерційного центра, договір D2ГДЗМ 1 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 01.01.2015 р. з додатком, договір № 5/с про надання послуг від 01.04.2015 р., типовий договір № 134ЄС на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 01.10.2013 р. з додатками, договір № 2015/ТП-ПР-18815 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 р. з додатком, договір № 17Е0 від 21.05.2007 р., договір на відпуск та споживання води від 01.12.2004 р. з додатком, договір на приймання стічних вод від 04.09.2003 р. з додатками, договір про постачання електричної енергії № 06-0287 від 23.09.2005 р., договір № 965 про здійснення транспортних послуг по вивозу ТБВ від 22.09.2011 р. та додаткова угода № 5 до нього від 01.03.2015 р., та договір № 26/04/06 передачі у експлуатацію та обслуговування оглядової площадки даху будівлі від 26.04.2006 р.

Згідно позову позивач вказував, що протягом 2015 року ним в повному обсязі надано відповідачу послуги відповідно до умов договору, у зв'язку із чим ним щомісячно виставлялися відповідачу рахунки-фактури (№ 01-Т37 від 31.01.2015 р., № 02-Т38 від 28.02.2015 р., № 03-Т38 від 31.03.2015 р., № 04-Т38 від 30.04.2015 р., № 05-Т38 від 31.05.2015 р., № 06-Т38 від 30.06.2015 р., № 07-Т38 від 31.07.2015 р., № 08-Т38 від 31.08.2015 р., № 09-Т38 від 30.09.2015 р., № 10-Т38 від 31.10.2015 р., № 11-Т38 від 30.11.2015 р., № 12-Т38 від 31.12.2015 р.) за послуги по обслуговуванню та експлуатації будинку, проте відповідач, окрім сплати 969,96 грн. в січні 2015 р., не здійснив сплату за отриманні послуги. Станом на 18.11.2015 р. заборгованість відповідача складає 51693,92 грн.

Стосовно посилань відповідача на те, що 08.10.2015 р. за участю позивача проведено демонтаж радіаторів (лист відповідача від 13.10.2015 р.), у зв'язку із чим відповідач просив не нараховувати комунальні платежі, представник позивача у письмових поясненнях (вх.№ 4133 від 09.02.2016 р.) зазначав, що вказані обставини були враховані і згідно рахунку фактури № 10-Т38 від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 року оплата за «газ» не нараховувалася.

При цьому суд зазначає, що в відповідачем до суду не було надано актів-претензій, порядок складання яких був передбачений розділом 5 договору.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем за період січень - жовтень 2015 р. відповідачу були надані послуги за договором, які не були оплачені відповідачем на суму 51693,92 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене сума заборгованості за договором за період січень - жовтень 2015 р. у розмірі 51693,92 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши розрахунки позивача інфляційних витрат та 3% річних, судом було встановлено, що сума інфляційних витрат у розмірі 5138,43 грн. за період з 05.02.2015 р. по 18.11.2015 р. та сума 3% річних у розмірі 638,05 грн. за період з 05.02.2015 р. по 18.11.2015 р. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вищевикладене господарським судом було встановлено, що розрахунок пені позивачем було зроблено не вірно, оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та тим, що нарахування пені по пунктам 1-4 розрахунку пені здійснювалося за період більший чим 6 місяців.

Таким чином, господарським судом була перерахована сума пені та встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені у розмірі 9810,58 грн.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором у розмірі 51693,92 грн.; 9810,58 грн. пені; 5138,43 грн. інфляційних витрат та 638,05 грн. 3% річних.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 1009,21 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 628, 629, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фрегат" (61057, м. Харків, провулок Театральний, буд. 4, ідентифікаційний код 33549136, р/р 1050 в ПАТ «ВТБ БАНК» м. Київ, МФО 321767) на користь Дочірнього підприємства "ОСОБА_1 Сервіс" (61002, м. Харків, вул. Петровського, 3, ідентифікаційний код 32336557, р/р 8900 в АТ «УКРСИББАНК», м. Харків, МФО 351005) суму заборгованості за договором у розмірі 51693,92 грн.; 9810,58 грн. пені; 5138,43 грн. інфляційних витрат; 638,05 грн. 3% річних та суму сплаченого судового збору у розмірі 1009,21 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3