РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/29669/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елан"

про стягнення 37 717,54 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позову)

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Павицька Т.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача : не з'явились

В судовому засіданні 02 лютого 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт", 23.11.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 16.11.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Елан", про стягнення заборгованості в сумі 33 488,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на невиконання відповідачем належним чином умов Договору оренди № 7-О від 01.01.2015 року в частині сплати орендної плати, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 25.11.2015 року порушено провадження у справі № 910/29669/15, призначено розгляд справи на 08.12.2015 року.

В судовому засіданні 08.12.2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та довідку про стан заборгованості на дату судового засідання, які були долучені судом до матеріалів справи, а також подав клопотання про продовження розгляду справи на 15 днів. Представник відповідача дав пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 12.01.2016 року.

Під час перебування справи на розгляді в суді позивач, користуючись передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, 08.12.2014 року в судовому засіданні подав "Про збільшення розміру позовних вимог", в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди № 7-О від 01.01.2015 року в сумі 37 717,54 грн. з них: основного боргу - 22 251,93 грн., інфляційної складової боргу - 5 812,30 грн., 3% річних - 576,77 грн. та пені 9 076,54 грн. Відповідна заява була прийнята судом до розгляду.

Через відділ діловодства суду 12.01.2016 року від позивача надійшла заява про припинення провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 22 251,93 грн., у зв'язку із погашенням зазначеної суми відповідачем та стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання, яку було долучено судом до матеріалів справи.

Судове засідання 12.01.2016 року не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Комарової О.С. на лікарняному.

Ухвалою суду від 22.01.2016 року розгляд справи призначено на 26.01.2016 року.

Представники сторін у судове засідання 26.01.2016 року не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 26.01.2016 року розгляд справи відкладено до 02.02.2016 року.

В судове засідання 02.02.2016 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача не з'явився, вимог ухвал не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, оцінивши подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню, так як позивач просив збільшити позовні вимоги в частині основного боргу на суму 3 600,00 грн. відповідно до поданого акту надання послуг № 1478 від 30.11.2015 року та пені в розмірі 9 076,54 грн., 3% річних 576,77 грн. та інфляційних втрат - 5 812,30 грн., однак відповідний документ не підписаний замовником, проте в судовому засіданні 08.12.2015 року відповідач не заперечив факту отримання послуг на зазначену в акті суму. Тому суд вважає, що зазначені вимоги про збільшення основного боргу на суму 3 600,00 грн. на підставі акту надання послуг № 1478 від 30.11.2015 року є доведеними, а отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт" (надалі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елан" (надалі - орендар, відповідач) було укладено договір № 7-О (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), відповідно до п. 2.1 якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в платне строкове користування (оренду) нежитлове приміщення, зазначене в п. 2.2 Договору, а орендар зобов'язується прийняти його, своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату і по настанню дня закінчення терміну оренди повернути зазначене приміщення орендодавцю.

Відповідно до п. 2.2. Договору орендодавець передає в оренду нежитлове приміщення загальною площею 60 кв.м. та відкритий майданчик загальною площею 40 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Електриків, 16, в Подільському районі м. Києва (далі - об'єкт оренди).

За приписами п. 2.5. Договору об'єкт оренди передається орендарю для використання його в якості офісного приміщення. Зміна мети використання можлива лише за умови отримання письмової згоди орендодавця і відповідних погоджень, необхідно згідно законодавства України.

У відповідності до п. 3.1 Договору приміщення передається орендарю в оренду на термін 12 місяців з дня підписання акту прийому-передачі приміщення.

Відповідно до п. 4.1 Договору орендна плата за один місяць розраховується в національній валюті України гривні і становить 3 600,00 грн., в тому числі ПДВ - 600,00 грн.

У відповідності до п.п. 4.2, 4.3 Договору орендар протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами даного договору переховує в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця орендну плату за два місяці оренди за перший та останній. Орендна плата за останній місяць є забезпеченням виконання грошових зобов'язань орендаря за договором та використовується орендодавцем шляхом зарахування відповідних сум в разі несплати, неповної або несвоєчасної сплати орендарем належних з нього платежів (включаючи оплату орендної плати, комунальних платежів, штрафних санкцій та інших платежів передбачених договором) за договором. Протягом 20 календарних днів після закінчення дії договору (в тому числі дострокового) невикористана частина внесеного гарантійного платежу після зарахувань по сплаті усіх належних з орендаря платежів (включаючи оплату орендної плати, комунальних платежів, штрафних санкцій та інших платежів передбачених договором), повертається орендодавцем орендарю, за умови, при яких орендодавець не має претензій до орендаря по цьому договору. Орендна плата за другий та наступні місяці сплачується орендарем не пізніше 5 числа поточного календарного місяця, за який вноситься плата.

Окрім цього, пунктом 4.8. Договору передбачено, що орендар щомісячно компенсує орендодавцю комунальні платежі (по факту надання). Сума належних до сплати комунальних платежів розраховується згідно з показниками приладів обліку (лічильників) або, в разі відсутності окремих приладів обліку для об'єкта оренди, його частини або окремого виду комунальних послуг, а також за площі загального користування, пропорційно площі об'єкта оренди по відношенню до загальної площі усього будинку.

За умовами п.4.9 Договору компенсація комунальних платежів проводиться протягом 3-х банківських дні з моменту отримання орендарем рахунку на оплату.

Відповідно до п. 11.1. Договору договір набирає чинності з дня його підписання та діє протягом терміну оренди по день підписання сторонами акту повернення об'єкта оренди включно, а в частині виникнення випадків невиконання зобов'язань за цим договором, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Вказаний Договір підписаний представниками орендаря та орендодавця та скріплений печатками сторін.

Представником позивача 12 січня 2016 року було подано заяву, в якій останній зазначив, що основний борг відповідач сплатив в розмірі 22 251,93 грн. Відповідна сплата підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, у зв'язку з чим позивач просив суд припинити провадження у справі в частині основного боргу, однак, на підставі того, то відповідач добровільно сплатив суму основного боргу вже після порушення провадження у справі, позивач просив стягнути суд пеню, збитки від інфляції та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), в частині основного боргу в розмірі 22 251,93 грн. підлягають припиненню, а іншій частині частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, приписами ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Положеннями ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За умовами ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як було встановлено судом, 01 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елан" було укладено договір № 7-О, відповідно до п. 2.1 якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в платне строкове користування (оренду) нежитлове приміщення, зазначене в п. 2.2 Договору, а орендар зобов'язується прийняти його, своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату і по настанню дня закінчення терміну оренди повернути зазначене приміщення орендодавцю.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до актів наданих послуг по договору, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками обох сторін, орендодавцем було надано, а орендарем прийнято послуги по оренді майна за період з січня по жовтень 2015 року на суму 3 600,00 грн. за кожен місяць, а тому загальна сума складає 36 000,00 грн.

Як зазначив позивач, на момент звернення з відповідним позовом, відповідачем не була погашена заборгованість по орендних платежах в розмірі 22 251,93 грн. за період з січня по листопад 2015 року, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Проте, станом на 12.01.2016 року, відповідачем була повністю сплачена сума основної заборгованості перед позивачем в розмірі 22 251,93 грн., що підтверджується банківською випискою, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 22 251,93 грн. підлягає припиненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення зобов'язання в розмірі 9 076,54 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 5 812,30 грн. та 3% річних в розмірі 576,77 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

В п. 10.2. Договору передбачено, що за неналежне виконання орендарем обов'язків по сплаті належних з нього платежів, встановлених даним договором, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач невірно розрахував суму пені, яка підлягаю стягненню за травень 2015 року, так як сума має бути 997,35 грн., замість вказаної позивачем суми 1 023,39 грн., а тому загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 9 050,50 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 26,04 грн. позивачу належить відмовити.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
3600.0006.05.2015 - 27.08.201511430.0000 %0.164 %*674.63
3600.0028.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*149.13
3600.0025.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*151.89
3600.0030.10.2015 - 03.11.2015522.0000 %0.121 %*21.70

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останній виконаний вірно, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 576,77 грн. та 5 812,30 грн. інфляційних втрат.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають припиненню в частині основного боргу в розмірі 22 251,93 грн. та частковому задоволенню про стягнення 15 439,57 грн. з них: пені - 9 050,50 грн., 3% річних - 576,77 грн. та інфляційних втрат - 5 812,30 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1217,16 грн. пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а також беручи до уваги те, що погашення боргу з боку відповідача відбулось після порушення провадження у справі, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елан" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 7-А; код ЄДРЮОФОП 31517474) основного боргу в розмірі 22 251,93 грн. (двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят одна гривня 93 копійки).

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елан" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 7-А; код ЄДРЮОФОП 31517474) на користь Публічного акціонерного товариства "Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт" (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 12; код ЄДРЮОФОП 14287666) пені - 9 050,50 грн. (дев'ять тисяч п'ятдесят гривень 50 копійок), 3% річних - 576,77 грн. (п'ятсот сімдесят шість гривень 77 копійок), інфляційних втрат - 5 812,30 грн. (п'ять тисяч вісімсот дванадцять гривень 30 копійок) та судовий збір - 1217,16 грн. (одна тисяча двісті сімнадцять гривень 16 копійок). Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/29669/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 08.02.2016 року.

Суддя О.С. Комарова