КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа№ 925/560/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бородулі В.В.

представників сторін:

від позивача - Савенко М.М., дов. б/н від 01.09.2015 р.;

від відповідача-1 - не з'явилися;

від відповідача-2 - не з'явилися.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-

консервний комбінат»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 22.06.2015 року

у справі № 925/560/15 (суддя Довгань К.І.

за позовом Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-

консервний комбінат»

до 1. Малого підприємства «Елетон»;

2. Приватного підприємства «Хімелектробуд»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 року по справі № 925/560/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 року по справі № 925/560/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 року по справі № 925/560/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким визнано недійсним договір підряду № 27/10 від 27.10.2010, укладений між Малим підприємством «Елетон» та Приватним підприємством «Хімелектробуд».

Стягнуто солідарно з Малого підприємства «Елетон» та Приватного підприємства «Хімелектробуд» на користь Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 218,00 грн.

Стягнуто солідарно з Малого підприємства «Елетон» та Приватного підприємства «Хімелектробуд» на користь Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 609,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду від 26.11.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року по справі № 925/560/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та призначено до розгляду на 27.01.2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Зеленіна у відпустці, судді Синиці О.Ф. на лікарняному, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року справу було прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року розгляд справи було відкладено на 08.02.2016 року.

27.01.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт підтримує вимоги апеляційної скарги та просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 року по справі № 925/560/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники Малого підприємства «Елетон» та Приватного підприємства «Хімелектробуд» у судове засідання не з'явилися, будь-яких клопотань з цього приводу суду не надавали.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження та ухвала про відкладення розгляду справи надсилалась сторонам за адресами вказаними у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відсутніх сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.10.2010 року між Малим підприємством «Елетон» (далі - МП «Елетон», відповідач-1) та Приватним підприємством «Хімелектробуд» (далі - ПП «Хімелектробуд», відповідач-2) було укладено договір підряду № 27/10 (далі - оспорюваний договір).

За умовами оспорюваного договору відповідач-2 зобов'язується своїми силами і засобами, під власний ризик виконати і здати відповідачу-1 силове електрообладнання та освітлення в котельні Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» по вул. Вишневій, 4 в м. Ічня Чернігівської області.

Пунктом 10.1 оспорюваного договору погоджено, що строк його дії визначений моментом повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

За доводами відповідачів, Оспорюваний договір було укладено на підставі договору підряду № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року між МП «Елетон» та Публічним акціонерним товариством «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (далі - ПАТ позивач, «Ічнянський МКК»).

ПАТ «Ічнянський МКК» звернулось з даним позовом, оскільки вважає, що оспорюваний договір є договором субпідряду та його укладено з порушенням ч. 2 ст. 319 Господарського кодексу України, а також зазначає, що між позивачем та МП «Елетон» не було укладено договору генерального підряду. Крім того, в поясненнях наданих в апеляційній інстанції представник зазначив про відсутність будь-яких зобов'язальних правовідносин між ним та МП «Елетон».

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні відхилив доводи відповідачів про те, що оспорюваний договір укладався на підставі договору підряду № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року, оскільки в матеріалах справи наявна копія вказаного договору, а першим відповідачем оригінал такого договору не надався та позивачем заперечувалось взагалі укладення договору підряду № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року.

Враховуючи відсутність факту укладення договору підряду, зокрема, № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року між позивачем та відповідачем-1, місцевий господарський суд дійшов висновку про необгрунтованість доводів ПАТ «Ічнянський МКК» стосовно того, що оспорюваний договір укладено з порушенням ч. 2 ст. 319 Господарського кодексу України та, відповідно, про відмову у позові.

Апеляційна інстанція, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове про задоволення позову виходила з того, що оспорюваний договір за своєю правовою природою є договором субпідряду та укладений зі сторони МП «Елетон» з порушенням господарської компетенції (ч. 1 ст. 207 ГК України), оскільки договір підряду між позивачем та відповідачем-1 відсутній і, відповідно, ПАТ «Ічнянський МКК» у розумінні ч. 2 ст. 319 ГК України не надавало згоду на укладання договору підряду № 27/10 від 27.10.2010 року.

Скасовуючи постанову апеляційного господарського суду Вищий господарський суд України звернув увагу на те, що, звертаючись до суду, заявник повинен довести наявність порушеного права у спосіб, визначений законом, проте суд апеляційної інстанції не дослідив наявність порушеного права позивача укладенням оспорюваного договору між відповідачами.

Крім того, апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, не звернув уваги та не розглянув заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, яка викладена у відзиві на позов.

При цьому, Вищим господарським судом України зазначено, що невірним є посилання апеляційного господарського суду, як на аналогічну правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 17.06.2010 року у справі № 5020-12/136-9/438, оскільки, у зазначеній справі судами було встановлено, що договір субпідряду було укладено сторонами без згоди замовника, але за наявності укладеного договору підряду. Проте, у даній справі судами попередніх інстанцій не було встановлено факту існування та укладення договору підряду.

Стосовно наявності порушеного права позивача укладенням оспорюваного договору між відповідачами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Приписами ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Таким чином, сторона - не учасник договору, може звернутися з позовом про визнання недійсним договору між третіми особами, якщо вона доведе, що вказаний договір порушує її права та охоронювані законом інтереси.

Доводи позивача зводяться до того, що дійсність вказаного правочину поряд з розглядом Господарським судом Черкаської області справи № 925/2116/14 за позовом ПП «Хімелектробуд» до МП «Елетон» за участю третьої особи ПАТ «Ічнянський МКК» про стягнення заборгованості за оспорюваним договором, будуть нести для позивача у подальшому приюдиційне значення, що на його думку порушує охоронювані законом інтереси ПАТ «Ічнянський МКК».

Порушення на думку позивача полягає в тому, що відповідачі уклали оспорюваний договір, який за своєю суттю є договором субпідряду, без узгодження з власником території на якій відбувалося будівництво - ПАТ «Ічнянський МКК» як замовником. При цьому, представник позивача зазначив, що між ним та МП «Елетон» не було укладено ані договору підряду за № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року, ані будь-якого іншого договору підряду чи генпідряду.

Колегія суддів дійшла висновку, що права та інтереси позивача можуть зачіпатися з тих підстав, що він є власником території на якій відбувалося виконання оспорюваного договору без його погодження, проте не можуть зачіпатися в частині виконання та розрахунків за оспорюваним договором, укладеним між відповідачами.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах справи відсутня чітка копія договору підряду за № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року між позивачем та відповідачем-1.

Оригіналу договору підряду № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року ні суду першої інстанції, ні апеляційної надано не було, як і жодних доказів виконання між позивачем та відповідачем-1 вказаного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 Господарського кодексу України підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Враховуючи відсутність доказів укладання договору підряду між ПАТ «Ічнянський МКК» та МП «Елетон», доводи позивача про необхідність погоджувати з ним субпідрядника - ПП «Хімелектробуд» є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необгрунтованість доводів ПАТ «Ічнянський МКК» стосовно того, що оспорюваний договір укладено з порушенням ч. 2 ст. 319 Господарського кодексу України, оскільки відсутній факт укладення договору підряду № 21-07/10/2 від 21.07.2010 року між позивачем та відповідачем-1.

Крім того, Вищий господарський суд України, скасовуючи попередню постанову апеляційного суду у даній справі, зазначив про хибність висновку апеляційної інстанції про правову природу оспорюваного договору, оскільки укладення договору субпідряду можливе лише при наявності договору підряду.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача із підстав заявлених ним під час розгляду даного спору.

Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності, викладеної у відзиві, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що в задоволенні позову слід відмовити по суті, позовна давність не може бути застосована.

З огляду на досліджене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність названих ним обставин для визнання недійсним оспорюваного договору, як і порушення оспорюваним договором його прав та законних інтересів, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволені позову з названих ним підстав.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Ічнянський молочно-консервний комбінат» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 року по справі № 925/560/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 року по справі № 925/560/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/560/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун

Повний текст рішення складено 15.02.2016 року.