ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/4238/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 інспекція сільського господарства в Харківській області
до Харківської міської ради, м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОК "Житлово-будівельний кооператив "Південний Хрест", м. Харків
про скасування рішення
за участю представників:

прокуратури - ОСОБА_3 (посв.№023324 від 03.12.13);

відповідача - ОСОБА_1О (дов.№08-11/7812/2-15 від 30.12.15).

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Харківської міської ради , в якій просить суд визнати незаконним та скасувати п.7 додатку до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення об'єктів земельних ділянок для будівництва об'єктів " від 23.12.2009 р.№323/09.

Прокурор свої вимоги мотивує тим, що в ході вивчення прокуратурою Харківської області законності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова, прокуратурою області встановлено, що рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення об'єктів земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 23.12.2009 р.№323/09 в частині п.7 додатку до рішення прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. повернуто позовну заяву та додані до неї документи заступнику прокурора Харківської області без розгляду на підставі п.3 ст. 63 ГПК України.

Заступник прокурора Харківської області з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. скасувати та передати справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015року апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 23.07.2015 р. у справі № 922/4238/15 скасовано. Справу направлено на розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 24.09.2015року призначено розгляд справи №922/4323/15, до розгляду в судовому засіданні на 15.10.2015року.

29.09.2015р. на адресу господарського суду Харківської області надійшов запит справи №922/4238/15 до Харківського апеляційного господарського суду для подальшого направлення до Вищого господарського суду України у зв'язку із надходженням касаційної скарги Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015року .

Ухвалою господарського суду від 09.12.2015року провадження у справі 922/4238/15 зупинено до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015року.

Постановою Вищого господарського суду від 09.12.2015року касаційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 у справі

№ 922/4238/15 Господарського суду Харківської області залишено без змін.

29 грудня 2015 року справа №922/4238/15 повернулась до господарського суду Харківської області

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2015 року поновлено провадження по справі № 922/4238/15. Розгляд справи призначено на 26.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року розгляд справи було відкладено на 09.02.2016 року.

01.02.2016року від прокуратури Харківської області (вх.№3066) надійшло клопотання про залучення до участі у справі , в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору :

- третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 інспекцію сільського господарства в Харківській області ,

- третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОК "Житлово-будівельний кооператив "Південний Хрест", м. Харків, вказане клопотання задоволене на підставі ст.27 ГПК України .

В судовому засіданні 09 лютого 2015 прокурор підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надав до суду письмовий відзив на позов в якому наполягав на тому, що спірне рішення Харківської міської ради є законним і прийнятим у відповідності до Закону України «Про кооперацію», який є спеціальним законом, а також у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Дана позиція також відображена у листі Міністерства юстиції України від 05.05.2015 р. №К-6462/81, відповідно до якого спеціальним законом, що визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні є ОСОБА_4 України «Про кооперацію»; Примірний статут ЖБК має рекомендаційний характер; до приведення статутів у відповідність із цим законом кооперативи керуються положеннями чинних статутів у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, в ході створення ОК «ЖБК «Південний Хрест» неможливо було дотриматись процедури, передбаченої для створення житлово-будівельного кооперативу, відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186.

Також, відповідач вважає твердження прокурора про те, що ОК «ЖБК «Південний Хрест» є фактично обслуговуючим безпідставними, оскільки ОК «ЖБК «Південний Хрест» за напрямом діяльності є житлово-будівельним кооперативом. При цьому, відповідач зауважує на тому, що на момент створення ОК «ЖБК «Південний Хрест» його засновники не повинні були стояти на відповідному обліку, як особи, які потребують поліпшення житлових умов, а лише повинні підпадати під критерії осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву та в окремому клопотанні заявив про застосування наслідків звернення до суду після спливу позовної давності.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 7 додатку до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення об'єктів земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 23.12.2009 р.№323/09,

ОК «ЖБК «Південний Хрест» надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 33,75 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Великій Кільцевій (мікрорайон «Горизонт») та згода на розроблення містобудівних обґрунтувань розміщення об'єктів.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що вищевказане спірне рішення Харківської міської ради, прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності ОСОБА_4 народу. Від імені ОСОБА_4 народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. ОСОБА_2 забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В силу ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, утому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради, окрім іншого, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Як вбачається із наведеного, положення ст. 41 Земельного кодексу України застосовуються у випадку надання житлово-будівельним кооперативам земельної ділянки у приватну власність або в оренду.

У той час, як предметом позову прокурора є законність рішення Харківської міської ради від 23.12.2009 р. №323/09, яким лише надано дозвіл на розробку проектів щодо відведення земельних ділянок визначеному у рішенні переліку юридичних осіб, що само по собі не тягне за собою передачу у власність або користування цих ділянок.

Відповідно до вступної частини Харківської міської ради від 23.12.2009 р. №323/09, рішення прийнято на підставі ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст. 116, 123, 124 Земельного кодексу України, ЗУ «Про оренду землі», посилань на ст. 41 Земельного кодексу України рішення не містить.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку що оскаржуване рішення Харківської міської ради прийнято не в порядку визначеному ст. 41 Земельного кодексу України, а отже не суперечить вимогам цієї статті.

Щодо посилань прокурора на порушення п.7 додатку до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.12.2009 р.№323/09, ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186 суд зазначає наступне.

В силу ст.133 Житлового Кодексу України, ст.135 Житлового Кодексу України та абз.1 п.8 Примірного статуту громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру; до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Як вбачається з статуту ОК «ЖБК «Південний Хрест», засновниками Кооперативу є громадяни: ОСОБА_5 що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають право бути взятими на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду (стаття 34 Житлового Кодексу України), а також громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається Радою Міністрів ОСОБА_4 РСР і ОСОБА_4 республіканською радою професійних спілок, доказів відсутності у членів кооперативу на момент реєстрації ОК «ЖБК «Південний Хрест» такого права прокурор не наводить.

Статтею 137 Житлового Кодексу України закріплено обовязок виконавчих комітетів Рад народних депутатів організовувати житлово-будівельні кооперативи, затверджувати списки осіб, що вступають до нього, витребувати рекомендації комітетів комсомолу та трудових колективів для прийняття осіб у члени таких кооперативів. Примірний статут повторює вказані нормативні приписи.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 42 ЗУ РСР «Про місцеві Ради народних депутатів ОСОБА_4 РСР та місцеве самоврядування» до повноважень Виконавчого комітету міської (міста обласного підпорядкування) Ради, крім повноважень, перелічених у пункті 1 цієї статті, зокрема, відносилось прийняття рішень про організацію житлово-будівельних і гаражних кооперативів, здійснення контролю за їх діяльністю.

У той час, як виконавчі органи місцевого самоврядування діють на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997280/97-ВР, з дня прийняття якого втратив чинність ОСОБА_4 РСР «Про місцеві Ради народних депутатів ОСОБА_4 РСР та місцеве самоврядування» від 07.12.1990 N533-XII.

Відповідних повноважень виконавчим органам місцевого самоврядування відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» надано не було.

Враховуючи, це місцеві Ради народних депутатів, як органи місцевого самоврядування, на цей час не існують та припинили свою діяльність без жодного правонаступництва у звязку із втратою чинності Законом ОСОБА_4 РСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве самоврядування» у 1997 році.

Відповідних повноважень визначених статтею 137 Житлового Кодексу України, виконавчим органам місцевого самоврядування відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» надано не було.

Таким чином, суд доходить до висновку, що норми ст. 137 ЖК України щодо організації кооперативу при виконавчих комітетах місцевих рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях, щодо затвердження списків членів кооперативів виконавчими комітетами місцевих рад народних депутатів, не можуть бути реалізовані в звязку із відсутністю таких органів, в тому числі не можуть бути реалізовані Харківською міською ради та її виконавчим комітетом, з огляду на відсутність таких повноважень передбачених спеціальним законом - «Про місцеве самоврядування в Україні».

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно приписів частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд, визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про інформацію", інформація державних органів та органів місцевого самоврядування - це офіційна документована інформація, яка створюється в процесі поточної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади, органів місцевого та регіонального самоврядування. Основними джерелами інформації органів місцевого і регіонального самоврядування є акти органів місцевого та регіонального самоврядування.

Інформація органів місцевого самоврядування доводиться до відома заінтересованих осіб шляхом опублікування її в офіційних друкованих виданнях, опублікування її в інших засобах масової інформації або публічного оголошення через аудіо та аудіовізуальні засоби масової інформації.

Згідно з вимогами статті 21 Закону України "Про інформацію", рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради (www.kharkov.ua), публікуються в газеті "Харьковские известия", Бюлетенях міської ради.

За таких умов, судом встановлено, що оскаржуване рішення Харківської міської ради було опубліковано та є таким, що доведено до відома зацікавлених осіб.

Згідно витягу з протоколу 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання на пленарному засіданні міської ради був присутній прокурор міста Харкова ОСОБА_8, який відповідно до ст. 121 Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» здійснює нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами та їх виконавчими органами.

Також, згідно з листом від 01.02.2010 № 08-04/177/2-10 Харківською міською радою до прокуратури міста Харкова було направлено рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання.

Згідно ст.123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів, відповідно до ст.19 Закону України "Про прокуратуру", є: 1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; 2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав; 3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.2 ст.19 Закону України "Про прокуратуру" - перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право: опротестувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб; вносити подання або протест на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень.

Згідно із п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010, № Згн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів", з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15, 19-24 Закону України "Про прокуратуру", було наказано, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до ст. 1 ЗУ "Про прокуратуру", призводить до наслідків визначених ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки держава здійснює свої права через органи державної влади.

Згідно із мотивувальною частиною Постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152цс14 визначено наступне: норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

В зв'язку із обізнаністю з 23.12.2009 р. прокурором м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, згідно із Постановою Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152цс14 , також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру".

Отже початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24.02.2010р., починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю заступника прокурора міста Харкова яка перебувала на пленарному засіданні.

В ч. 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог статті 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. До предмету доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених судом обставин справи, на основі повного та всебічного розгляду всіх обставин справи та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовної вимоги прокурора Харківської області про визнання незаконним та скасування п.7 додатку до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення об'єктів земельних ділянок для будівництва об'єктів " від 23.12.2009 р.№323/09.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор.

Таким чином, в даному випадку, судовий збір покладається на прокурора, а оскільки, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір (в редакції, що діяла на момент подачі позову) органи прокуратури звільнено від сплати судового збору, то судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 14, 19, 124, 129, 144 Конституції України, статтями 1, 2, 12, 41, 116, 140 Земельного кодексу України, статтями 21, 87 Цивільного кодексу України, статтею 56 Господарського кодексу України, статтями 1, 2, 6-10 Закону України «Про кооперацію», статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», статтями 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_9