РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/33085/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Азбодеревскло"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неруд Транс Вей"

про стягнення 43522,56 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Могильников А.В. (довіреність № 12 від 25.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Азбодеревскло" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неруд Транс Вей" (відповідач) про стягнення 43522,56 грн. за договором купівлі - продажу № 31 від 21.05.2014.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за купівлі - продажу № 31 від 21.05.2014 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/33085/15, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

26.01.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та письмові пояснення щодо строку оплати поставленого товару.

В судове засідання 26.01.2016 з`явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних документів не надав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи відкладено на 11.02.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.02.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 11.02.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 11.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Азбодеревскло" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Неруд Транс Вей" (далі - покупець) укладено договір № 31 купівлі-продажу бетонних сумішей (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати покупцеві у власність, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити бетонні суміші (далі - товар).

Асортимент товару визначається відповідно асортименту товару переданого за накладними на товар (п. 2.1 Договору).

Положеннями п. 4.1 Договору встановлено, що ціна, вартість товару, вартість перевезення визначається відповідно до тарифів (розцінок) продавця на момент поставки товару і зазначається у рахунках-фактурах та накладних на товар.

Згідно з п. 4.4 Договору, покупець сплачує вартість товару та інші відповідно до даного договору платежі на підставі рахунків-фактур протягом трьох днів з моменту одержання рахунку-фактури.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 43 522,56 грн., що підтверджується видатковою накладною № 12353 від 22.05.2014.

За твердженням позивача, відповідачу також був виставлений рахунок-фактура № 12353 від 21.05.2014 на суму 43 522,56 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства за поставлений товар розрахунки в сумі 43 522,56 грн. не провів.

19.12.2015 позивач звернувся до відповідача з листом від 17.12.2015 вих. № 163, у якому просив сплатити заборгованість по видатковій накладні № 12353 від 22.05.2014.

Однак, за твердженням позивача, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 43522,56 грн. в судовому порядку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 43522,56 грн., а відповідач, у свою чергу, прийняв вказану продукцію, що підтверджується видатковою накладною № 12353 від 22.05.2014 та довіреністю № 5 від 22.05.2014 на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, відповідачем прийнято товар на суму 43522,56 грн.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, згідно з п. 4.4 Договору, покупець сплачує вартість товару та інші відповідно до даного договору платежі на підставі рахунків-фактур протягом трьох днів з моменту одержання рахунку-фактури.

Позивачем виставлявся відповідачу рахунок на оплату № 12353 від 21.05.2014 на суму 43 522,56 грн.

Крім того, позивач звертався до відповідача із листами № 163 від 17.12.2015, № 172 від 29.12.2015, у яких просив сплатити існуючу заборгованість за видатковою накладною 12353 від 22.05.2014 р.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач оплату вартості товару, в тому числі і в строки, встановлені Договором, не здійснив, а тому є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання. Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вартості поставленої позивачем продукції у розмірі 43 522,56 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 43522,56 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Азбодеревскло" про стягнення 43 522,56 грн. заборгованості.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Неруд Транс Вей" (02100, м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 11, офіс 2, код 38729956) на користь Публічного акціонерного товариства "Азбодеревскло" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 102, код 00293002) 43 522,56 грн. заборгованості та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2016.

Суддя С.О. Турчин