ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р.Справа № 922/1010/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про повернення майна та відшкодування доходів у розмірі 703251,50 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Михайлова Є.Б. довіреність №0/11/7213/2-15 від 26.11.2015р.;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність б/н від 03.03.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.05.2015 у справі №922/1010/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р., відмовлено в задоволенні позовних вимог Харківської міської ради (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про зобов'язання відповідача повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,1427 га, яка розташована по АДРЕСА_1, та стягнення з відповідача на користь позивача доходи, отримані від безпідставно набутого майна, в розмірі 703251,50грн.

Позивач з рішенням та постановою у справі в частині відмови в стягненні з відповідача доходів, отриманих від використання земельної ділянки без достатніх підстав, не погодився, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015р. касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. у справі Господарського суду Харківської області № 922/1010/15 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.05.2015 у цій справі скасовано в частині відмови у позові про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 703251,50грн і в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2015р. у справі №922/1010/15, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2016р. о 10:15.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 21.01.2016р.; 03.02.2016р.

У постанові Вищого господарського суду України від 03.11.2015р. у даній справі касаційною інстанцією було зазначено, що при розгляді справи залишились не спростованими доводи відповідача щодо правовідносин щодо спірної земельної ділянки, в т.ч. придбання на цій земельній ділянці нерухомості, прийняття радою рішень щодо ії оренди, відбулись в його статусі фізичної особи - громадянина.

Представник позивача позовні вимоги в частині стягнення коштів у розмірі 703251,501,50 грн. доходу від використання земельної підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Також, надав постанову ВГСУ при розгляді тотожної справи згідно супровідного листа, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову в частині стягнення грошових коштів заперечує та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними, про що додатково надав відзив на позовну заяву за вх.№ 51403 від 25.12.2015р. Також, у судовому засіданні, яке відбулося 21.01.2016р. представник відповідача зазначала, що відповідач ФОП ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем з 2003 року, земельну ділянку площею 0,1427 га, яка розташована по АДРЕСА_1 отримав для використання у комерційній діяльності відповідача, тому зазначив, що не наполягає на задоволенні клопотання, яке ним надане до суду 04.03.15р. про припинення провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами згідно з частиною 1 статті 21 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною другою статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 08.09.2014р. (т. №1 арк. 21-22), відповідач ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа - підприємець 25.04.2003р.

Земельна ділянка площею 0,1427га по АДРЕСА_1 була придбана відповідачем у 2005р., тобто після реєстрації відповідача, як фізичної особи - підприємця, та використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно п.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач є фізичною особою - підприємцем з 2003 року та використовує спірну земельну ділянку для здійснення підприємницької діяльності, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.03.2005р. між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір б/н купівлі-продажу нежитлової будівлі, за умовами якого останній набув право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-2", "Б-1", загальною площею 1299,00 кв.м, що знаходяться в АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 715.

Рішенням Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005р. припинено право користування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0,1427га по АДРЕСА_1. Договір оренди землі реєстраційний №2735 від 25.12.2001 вирішено вважати таким, що припиняє дію (п.1.4 додатку №1 до рішення ради); надано громадянину ОСОБА_1 (з врахуванням змін ПІБ, внесених пунктом 9.1 рішення Харківської міськради від 06.03.2006 №61/06) в оренду строком до 28.09.2030 (але не пізніше початку реконструкції району) земельну ділянку площею 0,1427га по АДРЕСА_1 в межах, які визначені договором оренди земельної ділянки №2735 від 25.12.2001р. для експлуатації та обслуговування офісних складських приміщень та авто майстерні (п.1.13 додатку №2 до рішення).

Для отримання земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 замовив та погодив технічну документацію по встановленню в натурі меж земельної ділянки, а також висновок державної землевпорядної експертизи, а протягом 2006-2007р.р. та в 2013р. листувався з радою щодо визначення розміру орендної плати та проекту договору оренди, втім договір оренди землі між сторонами по справі так і не був укладений.

03.07.2013р. рішенням Харківської міської ради №1202/13 відмінено як невиконаний пункт 1.13 додатку №2 до рішення Харківської міської ради від 28.09.2005 №180/5 (п.16.1 додатку №2 до рішення); надано ОСОБА_1 в оренду строком до 01.07.2018 (але не пізніше початку реконструкції району) земельну ділянку площею 0,1427га по АДРЕСА_1 (п.16.2 додатку №2 до рішення).

08.08.2014 року відповідачем в Управлінні Держкомзему у місті Харків був отриманий витяг № 1726/14 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для сплати земельного податку. З метою сплати земельного податку, відповідач у 2014 році звернувся до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області із проханням про видачу податкового повідомлення - рішення.

29.08.2014р. на підставі податкового повідмлення-рішення №6187-15 відповідачем був сплачений земельний податок за 2014 рік в сумі 25652,18 грн.

11 вересня 2013 року відповідачем була подана заява позивачу про виконання розрахунку орендної плати та оформлення договору оренди земельної ділянки (разом з проектною документацією на земельну ділянку).

Однак, як вказує відповідач, до теперішнього часу відповідачем не було отримано від позивача жодних документів, листів чи вказівок для оформлення договору оренди.

05.09.2014р. Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-2", "Б-1". За результатами обстеження складено акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, в якому вказано, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 04.03.2005 та по день складання акту використовує земельну ділянку без оформлення документів на право власності або користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України.

Як зазначає у позовній заяві позивач, посилаючись на лист ДПІ у Московському районі міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 27.11.2014р. №7649/9/20-34-15-03-38, відповідачем сплачено за період у 2014 року земельний податок за спірну земельну ділянку у розмірі 25652,18 грн.

Позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача дохід, отриманий від безпідставного набуття майна у розмірі 703251,50 грн. (розмір доходу від користування відповідачем земельною ділянкою, виходячи з розміру плати за землю).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Тобто визначальною підставою для застосування положень ст.ст.1212, 1213, 1214 ЦК України є той факт, що майно, набуте особою без достатньої правової підстави, повинно в обов'язковому порядку вибути з його володіння.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положенням абз.2 п.2.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно.

Судом встановлено, що на спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля (нерухоме майно) Б-2", "Б-1", загальною площею 1299,00 кв.м, по АДРЕСА_1 у м. Харкові, що придбана нгим згідно договору купівлі - продажу від 04.03.2005р.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі по тексту - Конвенція) передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини поняття "майно" може означати "існуюче майно" або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (справа Стретч проти Сполученого Королівства).

Відповідно ч.3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких обставин та враховуючи знаходження об'єкту нерухомості відповідача, який належить йому на праві власності, на території спірної земельної ділянки, враховуючи те, що відповідачем вчинялись дії щодо укладання договору оренди із позивачем у вигляді виготовлення технічної документації по встановленню в натурі меж спірної земельної ділянки, замовленню висновку землевпорядної документації, звернення до Харківської міської ради із пропозиціями укладання договору оренди спірної земельної ділянки, унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень ст.ст.1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України.

При цьому, наявність правових підстав для використання спірної земельної ділянки відповідачем, свідчить про неправомірність ототожнення позивачем поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підстави застосування положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України з не укладенням з боку відповідача договору оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Згідно із п.287.6 ст.287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При цьому, відповідно до довідки ДПІ у Московському районі міста Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 27.11.2014р. №7649/9/20-34-15-03-38, у відповідача відсутня заборгованість зі сплати земельного податку за спірну земельну ділянку.

Як вбачається з розрахунків безпідставно отриманих доходів у розмірі 703251,50 грн. доданих до позовної заяви, сума грошових коштів розрахована позивачем, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Договір оренди на спірну земельну ділянку між позивачем та відповідачем не укладався, тобто розрахунок позивача про отримані доходи відповідачем оснований на припущеннях та є недоведеним.

Слід також зазначити, що позивачем здійснено нарахування суми одержаного відповідачем доходу за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. та з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., при цьому позивачем, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, не наведено мотивування, чому саме 01.01.2012р. позивач дізнався або міг дізнатися про безпідставність володіння земельною ділянкою відповідачем, на якій розташований об'єкт нерухомості, придбаний відповідачем у власність ще у 2005 році.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 703251,50 грн. не підлягають задоволенню.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді тотожних справ, про що зазначено у постановах: від 18.03.2015р. у справі №922/5214/14; від 25.08.2015р. у справі №922/913/15; від 27.08.2015р. у справі №922/211/15; від 17.09.2015р. у справі №922/4927/14; від 17.09.2015р. у справі №922/908/15; від 21.10.2015р. у справі №922/5468/14; від 04.11.2015р. у справі №922/2645/14.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 703251,50 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 05.02.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний