РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/31666/15

За позовом Державного підприємства «Державний науково-дослідний інституту

автоматизованих систем в будівництві»

До Державного підприємства «Управління капітального будівництва Міністерства

регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства

України»

Про стягнення 48 443,74 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Іваськевич С.В. - по дов. № 4 від 01.02.2016

від відповідача Сусла Х.М. - по дов. № 65 від 12.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Державний науково-дослідний інституту автоматизованих систем в будівництві» до Державного підприємства «Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» про стягнення 48 443,74 грн., з яких: 16 706,44 грн. основного боргу, 16 981,49 грн. пені, 5 369,42 грн. штрафу, 8 485,28 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 901,11 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про відшкодування експлуатаційних витрат № 30-0/6 від 29.04.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31666/15 та призначено її до розгляду на 19.01.2016.

Відповідач у поданому 18.01.2016 до відділу діловодства суду відзиві заперечує в частин6і позовних про стягнення 16 739,82 грн. пені, 5 369,42 грн. штрафу, 8 124,49 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 884,64 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/31666/15 від 19.01.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням позивачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 22.12.2015, розгляд справи був відкладений на 28.01.2016.

В судовому засіданні 28.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 02.02.2016.

Позивач в судовому засіданні 02.02.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 02.02.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував.

В судовому засіданні 02.02.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.04.2013 між Державним підприємством «Державний науково-дослідний інституту автоматизованих систем в будівництві» (сторона-1, позивач) та Державним підприємством «Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» (сторона-2, відповідач) був укладений договір про відшкодування експлуатаційних витрат № 30-0/6 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторона-1 несе витрати пов'язані з утриманням та експлуатацією будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2-а (далі - будівля), а сторона-2 зобов'язується відшкодувати понесені стороною-1 витрати зазначені у п. 1.2. договору в порядку та на умовах визначених даним договором.

Згідно з п. 1.2. договору сторона-2 зобов'язується відшкодувати стороні-1 витрати пов'язані з: утриманням та експлуатацією будівлі (в тому числі місць загального користування), експлуатаційні витрати, електропостачання, опалення, водопостачання та водовідведення, забору та вивозу побутового сміття, радіо, охорони, експлуатацію ліфтів, телекомунікаційними послугами.

Відповідно до п. 1.3. сторона-2 відшкодовує стороні-1 пропорційно до займаної площі в будівлі.

Згідно з п. 1.4. договору сторона-2 користується нежилими приміщеннями, а саме: кімнатами №№ 8, 9, 11-14, 15-18 площею 164,2 кв. м. та частиною коридору площею 41,3 кв. м., загальною площею 205,5 кв. м. що розташовані на 7-му поверсі адміністративно-лабораторного корпусу № 2 будівлі.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення умов договору не виконав зобов'язань щодо сплати відшкодування вартості наданих послуг, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 4.4. договору сторони керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які фактично виникли ще до його укладення, а саме з 01.03.2012.

Пунктом 4.1. договору визначено, що сторна-2 зобов'язується своєчасно проводити оплату послуг на розрахунковий рахунок сторни-1 шляхом щомісячних перерахувань в наступному порядку:

4.2. до 5 (п'ятого) числа поточного місяця сторона-2 самостійно здійснює попередню оплату (аванс) в сумі 3 000,00 грн. в т.ч. ПДВ.

4.3. остаточне відшкодування витрат за поточний місяць здійснюється стороною-2 після закінчення цього місяця на підставі відповідного рахунку, наданого стороною -1 протягом 3(трьох) робочих днів з моменту його отримання. При цьому, якщо сума попередньої оплати (авансу) за поточний місяць перевищує суму відшкодування витрат, різниця у цих сумах зараховується в рахунок відшкодування витрат за наступний розрахунковий місяць. А якщо меншою сторона-2 зобов'язана здійснити відшкодування витрат в повному обсязі.

05.01.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору відповідно до якої сторони дійшли згоди провести реструктуризацію заборгованості за договором в розмірі 91 706,44 грн. в наступному порядку:

до 30.01.2015 - 15 000,00 грн.,

до 28.02.2015 - 15 000,00 грн.,

до 30.03.2015 - 15 000,00 грн.,

до 30.04.2015 - 15 000,00 грн.,

до 30.05.2015 - 15 000,00 грн.,

до 30.06.2015 - 16 706,44 грн.

Як свідчать матеріали справи (банківські виписки та платіжні доручення) відповідачем було сплачено позивачу кошти в розмірі 75 000,00 грн. наступним чином:

27.01.2015 в сумі 15 000,00 грн.,

03.07.2015 в сумі 10 000,00 грн.,

09.07.2015 в сумі 10 000,00 грн.,

25.09.2015 в сумі 15 000,00 грн.,

02.09.2015 в сумі 5 000,00 грн.,

09.10.2015 в сумі 10 000,00 грн.,

03.11.2015 в сумі 10 000,00 грн.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати в повному обсязі відшкодування вартості наданих послуг, в результаті чого виникла заборгованість, яка на момент звернення позивача з позовом до суду становила 16 706,44 грн.

Проте, відповідачем подано банківську виписку та платіжне доручення № 763 від 12.01.2016, які свідчать про сплату позивачу боргу в розмірі 16 706,44 грн.

Стаття 80 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд припиняє провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надані сторонами докази свідчать про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 16 706,44 грн., що у відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою припинення провадження у справі в цій частині.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки плату з відшкодування наданих послуг повністю не вніс, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що за порушення строків сплати коштів з відшкодування витрат сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення виконання такою зобов'язання, включаючи день оплати, але не більше 6 місяців.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати платежів за договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті відшкодування вартості наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої за розрахунками суду становить 16 693,26 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 16 693,26 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині нарахованої пені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України (перевищено шестимісячний термін нарахування та без врахування часткового виконання боржником свого грошового зобов'язання).

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 8 485,28 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 901,11 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не передбачено інший розмір процентів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом за результатами здійснення власного перерахунку збитки від зміни індексу інфляції складають 7 603,30 грн. та 3% річних становлять 845,58 грн. В іншій частині нарахованих інфляційних втрат та 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 369,42 грн. - 7% штрафу в порядку ст. 231 Господарського кодексу України задоволенню не підлягають з наступних підстав

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, з положень даної статті вбачається, що зазначені санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов:

- вони підлягають застосуванню у разі скоєння господарського правопорушення, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належать до державного сектора економіки, або якщо виконання зобов'язання фінансується за рахунок державного кредиту;

- вони підлягають застосуванню тільки за два види правопорушень, а саме:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) - стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання - стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, вказані санкції є видом відповідальності за порушення зобов'язань з передачі товарів, виконання робіт та надання послуг, а не за порушення виконання грошового зобов'язання (оплата за виконані роботи).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Державного підприємства «Державний науково-дослідний інституту автоматизованих систем в будівництві» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судового збору судом прийнято до уваги той факт, що відповідач сплатив суму основного боргу після порушення провадження у справі.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині стягнення 16 607,44 грн. основного боргу припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» (03037, м. Київ, вул. М.Кривоноса, 2А, ) на користь Державного підприємства «Державний науково-дослідний інституту автоматизованих систем в будівництві» (03037, м. Київ, вул. М.Кривоноса, 2А, ) 16 693 (шістнадцять тисяч шістсот дев'яносто три) грн. 26 коп. пені, 7 603 (сім тисяч шістсот три) грн. 30 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 845 (вісімсот сорок п'ять) грн. 58 коп. - 3% річних, 627 (шістсот двадцять сім) грн. 73 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В інший частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.02.2016.

Суддя В.В. Сівакова