ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 лютого 2016 року Справа № 904/2990/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е., Корнілової Ж.О., Чернова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ "Вереск і К"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2015
у справі№904/2990/15
за позовомзаступника Військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України
доТОВ "Вереск і К"
пропро визнання права власності на квартири за набувальною давністю та визнання права оперативного управління квартирами
встановив:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.111 ГПК України до касаційної скарги повинні додаватися докази сплати судового збору.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, з 01.09.2015р. розмір сплачуваного судового збору є залежним від загальної ціни позову, оскільки, на відміну від редакції вказаного закону, чинної до 01.09.2015р., обчислення судового збору наразі жодним чином не залежить від оспорюваної суми (в разі оскарження вимог майнового характеру).

Отже, за змістом пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору у випадку подання апеляційних чи касаційних скарг у справах, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015р., розраховується виходячи з суми судового збору, підлягаючого до сплати при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом (п.5 Інформаційного листа ВГСУ від 12.11.2015 №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VІІІ)).

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання позову, тобто станом на 01.04.2015р.) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як роз'яснено у п.п.2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК).

Водночас, нормою п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015) передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є дві вимоги майнового характеру (визнання за державою в особі Міністерства внутрішніх справ України права власності на 12 (дванадцять) квартир за набувальною давністю та визнання за Головним управлінням Національної гвардії України права оперативного управління 12 квартирами).

З огляду на приписи п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про судовий збір" та мотивувальну частину оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає, що вартість спірного нерухомого майна, яка була оплачена за рахунок державних коштів, становить 882066,64 грн. При цьому, вартість спірного нерухомого майна прокуратурою у поданій позовній заяві взагалі не було зазначено, а норма п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про судовий збір" надає суду право самостійно визначити розмір судового збору з подальшим покладанням на скаржника обов'язку доплатити необхідну суму при повторному поданні касаційної скарги.

Відтак, з наявних матеріалів справи вбачається, що загальний розмір позовних вимог майнового характеру складає 1764133,28 грн., тому 2% ціни позову становить 35282,66 грн., що не перевищує 60 розмірів мінімальних заробітних плат (1218грн.х60=73080 грн.).

Враховуючи приписи пп.5 п.2 ч.2 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015р.), загальна сума судового збору, що підлягає до сплати за подання касаційної скарги у даній справі, має становити 42339,20 грн. (35282,66х1,2).

Однак, згідно квитанції від 06.01.2016 №3337.8609 при поданні касаційної скарги заявником судовий збір сплачено частково, а саме в розмірі 4384,80 грн.

Отже, скаржником не дотримано норм процесуального закону, що згідно з п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України є достатньою підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.86 та п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Вереск і К" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 у справі №904/2990/15 повернути скаржнику, а згадану справу - до господарського суду Дніпропетровської області.

Судді:В.Овечкін
Ж.Корнілова
Є.Чернов