РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016Справа №910/32473/15

За позовом Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея»
про розірвання договору та стягнення 12778,94 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Глінська О.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» (надалі - відповідач) про розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти №78-77-16/89 від 14.05.2015 та стягнення заборгованості за вказаним договором у загальному розмірі 12778,94 грн., в тому числі 12366,55 грн. - грошових коштів за оплачений, але непоставлений товар, а також 412,39 грн. - штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 порушено провадження у справі №910/32473/15, розгляд справи призначено на 18.01.2016.

15.01.2016 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також письмові обґрунтування позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи відкладено до 08.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 08.02.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, подав письмові обґрунтування стосовно розрахунку суми штрафних санкцій.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив повторно, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.05.2015 між Національним музеєм історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» (виконавець) було укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти №78-772-16/89, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у другому півріччі 2015 року поставити замовнику товар, зазначений в Специфікації (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити товар (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.2. договору найменування товару: видання періодичні. Кількість товарів зазначені в Специфікації (додаток №1).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна даного договору становить 12366,55 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються покупцем у національній валюті шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 7 банківських днів.

Згідно з п. 5.1. договору строк поставки товару: поставляється партіями 1-5 разів на тиждень протягом року.

Як передбачено в п. 6.2.1. договору замовник має право розірвати цей договір у разі невиконання зобов'язань виконавцем, повідомивши про це його у 60-денний строк.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 або до повного виконання зобов'язань сторін (п. 10.1. договору).

У Специфікації №38052, яка є Додатком №1 до Договору про закупівлю товарів за державні кошти №78-77-16/89 від 14.05.2015, сторони визначили товар, що поставлятиметься, його кількість та ціну. Загальна вартість товару за даною специфікацією становить 12366,55 грн. з ПДВ.

Позивач на виконання умов договору, перерахував на рахунок відповідача 12366,55 грн. передоплати, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №417 від 15.05.2015.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея», у визначений договором строк, товар не поставило та направило на адресу Національного музею історії України у Другій світовій війні лист №345 від 24.06.2015, в якому повідомило про неможливість виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2. ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач направляв на адресу відповідача Угоду №1 про розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти №78-77-16/89 від 14.05.2015, в якій фактично просив повернути суму передоплати в розмірі 12366,55 грн.

Втім, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» суму передоплати позивачу так і не повернуло.

В силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи, що позивачем здійснено передоплату за товар на загальну суму 12366,55 грн., а відповідачем товар не поставлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» 12366,55 грн. заборгованості.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товару за бюджетні кошти виконавець сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі 120% від облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки.

Оскільки відповідач допустив порушення строку поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 7.2. договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції в розмірі 412,39 грн. за період з 01.07.2015 по 19.11.2015.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо позовних вимог в частині розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти №78-77-16/89 від 14.05.2015, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначалося вище, в пункті 6.2.1. договору сторони передбачили право замовника розірвати цей договір у разі невиконання зобов'язань виконавцем, повідомивши про це його у 60-денний строк.

З матеріалів справи вбачається, що Національний музей історії України у Другій світовій війні, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, направляв на адресу останнього лист №637 від 16.07.2015, в якому повідомив про розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти №78-77-16/89 від 14.05.2015. Вказаний лист отримано Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» 17.07.2015, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор №330), а також результати пошуку за штрихкодовим ідентифікатором.

Таким чином, суд зазначає, що позивач скористався своїм правом на одностороннє розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти №78-77-16/89 від 14.05.2015 і такий, в силу положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, є розірваним з 16.09.2015.

Отже, враховуючи, що спірний договір вже є розірваним з 16.09.2015, тобто до моменту звернення до господарського суду з позовною вимогою про його розірвання (25.12.2015), відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання цього договору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість та штрафні санкції.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ідея» (01103, м. Київ, вулиця Німанська, будинок 10, ) на користь Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс (01015, м. Київ, вулиця Лаврська, будинок 24, ) 12366 (дванадцять тисяч триста шістдесят шість) грн. 55 коп. основного боргу, 412 (чотириста дванадцять) грн. 39 коп. штрафних санкцій та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 11.02.16

Суддя Грєхова О.А.