номер провадження справи 19/123/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

11.02.2016 Справа № 908/4246/15

Суддя Місюра Людмила Сергіївна, розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь вих. № 11/2077622(тм) від 26.11.2015 року, про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/4246/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

До Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72)

про стягнення 1 010 198 грн. 84 коп.

За участю представників:

Від ПАТ «НАК «Нафтогаз України »: не зявився

Від ПАТ «Запоріжсталь»: ОСОБА_1- дов. № 20-171 від 04.01.2016р.

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду Запорізької області 26.11.2015р. від Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь надійшла заява про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. у справі № 908/4246/15, відповідно до якої ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь просить суд відстрочити виконання зазначеного вище рішення до 31.12.2016р., з підстав визначених в заяві.

30.09.2015р. господарським судом Запорізької області були скеровані матеріали справи № 908/4246/15 до Донецького апеляційного господарського суду, в звязку з поданням Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. у даній справі.

29.01.2016р. матеріали справи № 908/4246/15 повернулись до господарського суду Запорізької області.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2016 р., враховуючи перебування судді - доповідача у справі ОСОБА_2 на лікарняному, заяву передано на розгляд судді Місюрі Л.С.

Ухвалою суду від 02.02.2016 р. заяву прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено на 11.02.2016 р.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України » (надалі стягувач, позивач) надав суду заперечення на заяву де вказав наступне: позивач із заявою відповідача про відстрочку виконання рішення у справі № 908/4246/15 не погоджується, вважає її необґрунтованою та безпідставною, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і .у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», з подальшими змінами та доповненнями далі - Постанова), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 121 ГПК України, підставою для розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Законодавець пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, Іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що на даний час перебуває в скрутному фінансовому становищі, наявністю заборгованості контрагентів, яка не сплачується та збитків в сумі 50 521 тис. грн. Проте посилання на незадовільний фінансовий стан, який виник з наведених вище обставин, за змістом ст. 121 ГПК України, не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для розстрочки виконання рішення, оскільки п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України передбачає, що обов'язковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів. Самі по собі фінансові труднощі боржника не свідчать про те, що особа (боржник) не має можливості виконати рішення суду. Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Проте відповідачем не надано документів, що свідчать про його фінансовий стан (наявність активів), а також жодних доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду згідно ст.. 121 ГПК України та п. 7.2 Постанови, а саме: доказів загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках, відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення. В свою чергу позивач надає наступні копії: Звіту про фінансові результати та Балансу за 9 місяців 2014 року, відповідно до яких чистий збиток Позивача на 30.09.14 (код рядка Звіту 2355) склав 62 474 671 тис. грн.; Звіту про фінансові результати та Балансу за 2014 рік, відповідно до яких чистий збиток Позивача на 31.12.14 складав 85 044 810 тис. грн.; Проміжного звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за З місяці 2015 року та Проміжного балансу (Звіту про фінансовий стан) на 31.03.15 відповідно до яких чистий збиток позивача на 31.03.15 склав 21 901 139 тис. грн. Причому позивач звертає увагу суду на те, що дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги (код рядка Балансу 1125) перед позивачем станом: на 31.12.2014р. становила 30 124 651 тис. грн., на 31.05.2015р. - 38 109 473 тис. грн., тобто збільшилась. З вищенаведеного вбачається, що збитки боржника в порівнянні зі збитками позивача є просто мізерними. Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарській суд у справах № 910/17008/14 (постанова від 25.02.2015р.) та № 910/15873/14 (постанова від 24.07.2014р.). Крім вищевказаного, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати ступінь вини Боржника у виникненні спору. Рішення суду у вказаній справі про стягнення коштів з відповідача на користь позивача винесено у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу (далі-договір). Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен крім інших обставин враховувати наявність інфляційних процесів у економіці держави. Протягом останніх двох років в державі відбулись стрімкі інфляційні процеси наслідком яких стало здешевлення національної валюти по відношенню до іноземної майже втричі. Ця обставина є істотною, оскільки Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов'язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на її користь. Несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою взагалі зупинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 1 січня 2006 року, відбулось 1 січня 2009 року та 16 червня 2014 року. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Компанія змушена залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Позивачем 2 втрат є стягнення з боржників передбачених законами України та умовами договорів всіх можливих штрафних санкцій. Бюджетом України та фінансовим планом Компанії, який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування своїх контрагентів. Звертаємо увагу суду, що згідно Балансу (Звіту про фінансовий стан) на 31.12.2014р. розмір довгострокових кредитів банків Компанії (код рядка Балансу 1510) складає 26 188 307 тис. грн., а згідно Балансу (Звіту про фінансовий стан) на 31.03.2015р. - розмір довгострокових кредитів банків збільшився до 36 406 329 тис. грн. Крім цього, внаслідок зовнішньополітичних чинників, у зв'язку із втратою контролю над ПАТ «Чорноморнафтогаз» та інших підприємств, що знаходяться на території АР Крим, Позивач відобразив в своїй звітності знецінення інвестицій у вказаних підприємствах в сумі 899 806,00 тис. грн., знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах АР Крим у сумі 1 903 484 тис. грн. та іншої дебіторської заборгованості у сумі 15 079 009 тис. грн. станом на 31.12.2014р. Стосовно Луганської та Донецької областей - Позивач провів знецінення інвестицій у частці підприємств в сумі 61 179 тис. грн. та запасів природного газу в сумі 1 371 221 тис. грн. Враховуючи вищевикладене, позивач об'єктивно вважає, що позивач не має фінансової можливості розстрочувати та/або відстрочувати виконання зобов'язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить тяжким. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Компанія переконана, що надання відстрочки виконання рішення призведе до істотного порушення майнових інтересів позивача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну та розміру виконання зобов'язань відповідачем у спірних правовідносинах. Приймаючи рішення про надання відстрочки виконання рішення суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд у справі № 5017/3761/2012 (постанова від 02.10.2014р.). Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. 22,121 ГПК України, позивач просить у задоволенні заяви ПАТ «Запоріжсталь» про надання відстрочки виконання рішення до 31.12.2016р. у справі № 908/4246/15 відмовити у повному обсязі.

Ухвала суду від 02.02.2016р. направлялась стягувачу (позивачу) за адресою: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, що підтверджується вихідним реєстраційним номером, який зазначений на зворотній стороні ухвали.

В ухвалі суду попередив сторін про те, що заява про відстрочку виконання рішення суду розглядається протягом 10 днів, відповідно до ст.. 121 ГПК України.

Стягувач, повідомлений про місце, день та час розгляду заяви в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд визнав за можливе розглянути заяву без участі представника стягувача, за наявними матеріалами, оскільки відповідно до вимог ст. 121 ГПК України, заява про відстрочку виконання рішення господарського суду розглядається протягом десяти днів.

Розглянувши та оцінивши всі надані суду матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, суд вважає, що заява про відстрочку виконання рішення підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. у справі № 908/4246/15 позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення 1 010 198 грн. 84 коп. заборгованості задоволено частково, стягнуто 117 442 грн. 47 коп. пені, 27 102 грн. 00 коп. 3% річних, в іншій частині позову відмовлено.

Постановами Донецького апеляційного господарського суду від 24.11.2015р. та ВГСУ від 13.01.2016р. рішення господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. було залишено в силі.

29.01.2016р. господарським судом Запорізької області був виданий наказ на виконання.

Відповідно до п. 6 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

З вищевикладеного вбачається, що надання відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом суду, а не обовязком.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи на явну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, згоди сторін на вжиття зазначених заходів, не потрібно і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відповідач просить надати йому відстрочку виконання рішення суду до 31.12.2016р., тобто відповідач фактично просить суд дозволити йому взагалі не виконувати рішення суду до 31.31.12.2016р.

Суд не може дозволити дольнику взагалі не виконувати рішення до 31.31.12.2016р., оскільки згідно діючому законодавству виконання рішення суду являється обовязковим.

На вимогу суду, боржник не надав суду банківські довідки з усіх банків про відсутність коштів на всіх банківських рахунках відповідача. Таким чином, боржник не довів суду, що на рахунках ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» відсутні кошти.

Надана відповідачем довідка про стан дебіторської заборгованості не підтверджена первинними документами.

Фінансова криза призвела до тяжкого фінансового положення не тільки відповідача, а і позивача.

Стягувач та боржник надали суду докази тяжкого фінансового положення ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Звернувшись до суду з заявою про надання йому відстрочки виконання рішення суду, відповідач таким чином намагається за рахунок позивача покращити своє матеріальне положення. При цьому, слід вказати, що не виконання відповідачем своїх обовязків перед позивачем, відповідач тім самим ускладнює фінансове положення позивача, і позивач, в свою чергу, не виконує свої зобовязання перед бюджетом та своїми контрагентами.

Приймаючи до уваги клопотання відповідача, враховуючи усі вищевикладені обставини, доводи сторін, матеріальні інтереси позивача та відповідача, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, те що відповідач не довів відсутність у нього на рахунках коштів або майна, на яке можливо було б звернути стягнення, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити частково, та надати відповідачу відстрочку виконання рішення суду на 3 місяця, до 11.05.2016р. В іншої частині заява відповідача задоволенню не підлягає по вказаним вище підставам.

Керуючись ст. ст. 22, 86, 121 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково. Відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. у справі № 908/4246/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення 117 442 грн. 47 коп. пені, 27 102 грн. 00 коп. 3% річних, 5 239 грн. 74 коп. судового збору , на 3 місяця, до 11.05.2016р.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підписана: 11.02.2016р.

Суддя Л.С. Місюра