КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 910/17564/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Клинківська М. В. (довіреність від 04.11.2015 № 47-2689);

від відповідача: Добруцький С. В. - керівник;

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року

у справі № 910/17564/15 (суддя Босий В. П.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Київського виробничо-аграрного підприємства "Агротехнік"

про стягнення 2554,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/17564/15 у задоволені позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Київського виробничо-аграрного підприємства «Агротехнік» про стягнення 2554,24 грн. відмовлено повністю.

Прийняте рішення судом першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази факту виставлення позивачем платіжних вимог-доручень на оплату за надані послуги, а отже підстави для проведення оплати за надані послуги згідно Договору не настали.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/17564/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував тим, що судом першої інстанції не повністю з'ясовані обставини справи, а відповідно зроблено не вірний висновок, що сама по собі відсутність в матеріалах справи підписаних актів про приймання-передавання наданих послуг свідчить про ненадання відповідачу послуг по Догвору від 13.11.2012 № 596. Також апелянт зазначає, що що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк виконання зобов'язань з боку відповідача не настав у зв'язку з відсутністю доказів надсилання платіжних вимог-доручень, оскільки фактичним підтвердженням отримання відповідачем платіжних вимог-доручень за спірний період є оплати, що буди здійсненні відповідачем. Позивач зазначає, що ним направлялася відповідачу претензія-вимога разом з платіжною вимогою-дорученням, проте місцевий господарський суд відмовився долучати до справи зазначені документи. В тому числі, апелянт вважає, що не виставлення або несвоєчасне виставлення рахунків на оплату не є підставою для відмови у розрахунку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2015 апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.12.2015 за участю уповноважених представників.

У судовому засіданні 07.12.2015 судом було оголошено перерву до 13.01.2016.

25.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач зазначає, що у відповіді на претензію позивача відповідач надав вмотивовану відмову від оплати нібито наданих послуг в розмірі 1720,01 грн.

В судовому засіданні 13.01.2016 представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.01.2016 проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає рішення суду першої інстанції обгрунтованим з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.11.2012 між КП УЖГ Дніпровського району м. Києва (виконавець) та КВАП «Агротехнік» (споживач) укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №596, відповідно до п. 1.1 Договору його предметом є забезпечення виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території у житловому будинку №4 на вул. Краківська м. Києва, в якому знаходиться нежиле приміщення загальною площею 84,10 кв.м, та яке займає споживач, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати послуг за встановленим тарифом, у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Умовами договору встановлено, що виконавець своєчасно нараховує плату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ПДВ пропорційно займаній площі та до 20 числа поточного місця надає споживачу платіжну вимогу-доручення.

Плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ПДВ перераховується споживачем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця на протязі 3-х банківських днів з дня отримання платіжної вимоги-доручення.

На підтвердження надання послуг по договору позивач надав суду належним чином завірені копії платіжних доручень: № 120 від 12.08.2013 на суму 313,96 грн., № 181 від 12.06.2013 на суму 2825,60 грн., № 111 від 11.07.2013 на суму 313,96 грн., № 152 від 09.09.2013 на суму 313,96 грн., № 210 від 09.10.2013 на суму 313,96 грн.. № 669 від 12.11.2013 на суму 313,06 грн., № 229 від 09.12.2013 на суму 313,96 грн.; № 182 від 12.06.2013 на суму 1720,01 грн., № 112 від 11.07.2013 на суму 191.11 грн., № 121 від 12.08.2013 на суму 191,11 грн., № 153 від 09.09.2013 на суму 191,11 грн., № 211 від 09.10.2013 на суму 191,11 грн., № 670 від 12.11.2013 на суму 191,11 грн., № 230 від 09.12.2013 на суму 191,11 грн.

Також до матеріалів справи долучено платіжні доручення про оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по договору за листопад 2013 року, за грудень 2013 року, за жовтень 2013 року, за вересень 2013 року, за серпень 2013 року, за липень 2013 року.

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором №596 від 13.11.2012 в розмірі 1720,01 грн. та вказує, що зазначена заборгованість утврилася у період з червня по грудень 2013 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтував виставленою на оплату платіжною вимогою-дорученням № 230 від 08.04.2015 на суму в розмірі 1720,01 грн., яка була направлена відповідачу разом з претензією-вимогою № 47-1336 від 09.04.2015.

Апеляційним судом встановлено, що 22.04.2014 року позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою № 47-1649/20 про оплату заборгованості в розмірі 1720,01 грн. до якої долучив платіжну-вимогу доручення № 182 від 12.06.2013 на суму в розмірі 1720,01 грн.

Проте, відповідач листом № 64 від 17.06.2014 надав вмотивовану відмову від оплати ориманої платіжної-вимоги доручення на суму 1720,01 грн. в якій вказав, що послуги на суму зазначені у вимозі позивачем документально не підтверджені та не обґрунтовані.

Інших доказів на підтвердження надання відповідачу послуг на суму в розмірі 1720,01 грн. позивачем не надано.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відсутність підписаного двостороннього акта приймання-передачі не є перешкодою для захисту суб'єктивного матеріального права, у разі, якщо суд, на підставі зібраних у справі та оцінених у сукупності доказів, встановить факт виконання позивачем відповідних зобов'язань - щодо виконання певної роботи.

Проте, як встановлено апеляційним судом, позивач, окрім непогодженої обома сторонами платіжної вимог-доручення, не надав суду інших доказів на підтвердження надання відповідачу послуг на суму в розмірі 1720,01 грн.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.2 договору плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ПДВ перераховується споживачем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця на протязі 3-х банківських днів з дня отримання платіжної вимоги-доручення.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов'язку по розрахунку з позивачем за Договором можливо лише після отримання відповідних платіжних вимог-доручень, виставлених позивачем.

Так як, апеляційний суд не бере до уваги виставлену платіжну-вимогу доручення, як належний доказ на підтвердження надання послуг відповідачу на суму в розмірі 1720,01 грн., то термін виконання зобов'язання по необгрутованим вимогам не настав та виключає обов'язок відповідача розрахуватися за надані йому послуги.

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірних висновків, що на момент звернення позивача до суду ним не доведено як факту надання відповідачу послуг, так і факту настання строку оплати таких послуг відповідачем, а відтак порушеного права позивача по сплаті відповідачем заборгованості у розмірі 1720,01 грн. як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

Колегія суддів, зазначає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для винесення обґрунтованого і законного рішення, а тому судом першої інстанції не було порушено процесуальних прав відповідача. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/17564/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/17564/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/17564/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

Г.В. Корсакова

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2016