ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2016 Справа № 920/11/16
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/11/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Качанівського газопереробного заводу, с. Мала Павлівка Охтирського району Сумської області,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ХЕВВ», м. Охтирка Охтирського району Сумської області,

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 10-842/д від 02.12.2015,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,32 га, що знаходиться в його постійному користуванні на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, привівши її у придатний для користування стан шляхом звільнення її від будівель та споруд (демонтажу) «цеху по розливу зрідженого газу», що знаходиться за адресою: Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1в.

Відповідач відзиву на позов суду не подав, свого представника в судове засідання не направив.

Копія ухвали про порушення провадження у справі № 920/11/16 від 05.01.2016 року, надіслана судом відповідачеві за адресою, яку вказано позивачем у позовній заяві та зазначено відповідачем у договорі на право користування землею від 14.05.1996 року, повернута відділенням поштового звязку на адресу суду з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд не визнавав явку представників сторін в судове засідання обовязковою, а відтак незявлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору за наявними у справі матеріалами, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Сумської області із позовною заявою № 25/3542 від 22.12.2015 року до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,32 га, що знаходиться в постійному користуванні позивача на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, привівши її у придатний для користування стан шляхом звільнення її від будівель та споруд (демонтажу) «цеху по розливу зрідженого газу», що знаходиться за адресою: Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1в.

Позовні вимоги обґрунтовані самовільним будівництвом відповідачем, без належних документів та дозволу позивача, цеху по розливу зрідженого газу (дільниці по наповненню балонів пропаном), на земельній ділянці площею 0,32 га, що знаходиться в постійному користуванні позивача на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що знаходиться за адресою: Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1в.

Постановою Верховної Ради України від 04.04.1996 року № 120/96 вилучено із земель запасу Малопавлівської сільської ради площею 0,48 га ріллі та Агропромислового обєднання «Дружба» площею 0,32 га Охтирського району Сумської області та надано в постійне користування Качанівському газопереробному заводу в під будівництво обєктів розливу зрідженого газу.

28.10.1997 року Качанівському газопереробному заводу Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» на виконання вищезазначеної постанови Верховної Ради України Охтирською районною радою Охтирського району Сумської області видано державний акт серії СМ № 00032 на право постійного користування землею, для будівництва обєктів по розливу зрідженого газу, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 28.10.1997 року за № 30.

14.05.1996 році між сторонами було укладено договір на право користування земельною ділянкою площею 0,4 га для розміщення будівельних будівель бази Фірми «ХЕВВ».

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.12.2006 року у справі № 3/644-06 договір б/н від 14.05.1996 року на право користування землею (на умовах оренди) укладений між сторонами, визнаний недійсним з моменту укладення.

Як зазначає позивач, відповідачем на вищезгаданій земельній ділянці, без належних документів та дозволу позивача, збудовано будівлю для власних потреб, а саме цех по розливу зрідженого газу (дільницю по наповненню балонів пропаном), яку в березні 1999 року здано в експлуатацію як закінчений будівництвом обєкт. Право власності на зазначену будівлю відповідачем у відповідності до вимог законодавства не зареєстроване. На момент звернення позивача з даним позовом відповідач займає оспорювану земельну ділянку, що належить позивачеві на праві постійного користування, без правовстановлюючих документів, що є самовільним зайняттям земельної ділянки.

12.11.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,32 га, що знаходиться в постійному користуванні позивача, проте дана претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» від 22.03.2011 року за № 21 та з метою приведення діяльності товариства у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено найменування товариства з Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» на Публічне акціонерне товариство «Укрнафта».

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статей 92, 93 цього ж Кодексу, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно частин другої, третьої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», відповідно до вимог чинного законодавства обовязковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

В даному випадку оспорювана земельна ділянка використовується відповідачем без правовстановлюючих документів, незважаючи на визнання недійсним з моменту укладення договору б/н від 14.05.1996 року на право користування землею (на умовах оренди), укладеного між сторонами, рішенням Господарського суду Сумської області від 07.12.2006 року у справі № 3/644-06, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що відповідач заперечень (відзиву) на позов не подав, а зазначена земельна ділянка використовується ним з порушенням вимог чинного законодавства України, то заявлені позивачем позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по судовому збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю Фірму «ХЕВВ» (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Полтавська, 10А, ідентифікаційний код 13153107) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,32 га, що знаходиться в постійному користуванні Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Качанівського газопереробного заводу (42730, Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код 00137041) на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд (демонтажу) «цеху по розливу зрідженого газу», що знаходиться за адресою: 42730, Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1в.

Стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Качанівського газопереробного заводу (42730, Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код 00137041).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірму «ХЕВВ» (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Полтавська, 10А, ідентифікаційний код 13153107).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірму «ХЕВВ» (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Полтавська, 10А, ідентифікаційний код 13153107) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Качанівського газопереробного заводу (42730, Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код 00137041) витрати по сплаті судового збору у сумі 1218,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2016 року.

Суддя ОСОБА_2