ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 920/1547/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1- договір про надання правової допомоги №А5-02/5 від 16 червня 2015 року, ОСОБА_2 за дорученням №1067 від 12 вересня 2015 року

відповідача - ОСОБА_3 - договір про надання правової допомоги від 20 січня 2016 року, ОСОБА_4 за дорученням №22 від 12 січня 2016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№ 5503С/1-32) на рішення господарського суду Сумської області від 03 листопада 2015 року у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Суми

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Суми

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 03 листопада 2015 року (суддя Джепа Ю.А.) позов задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями, шляхом зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 звільнити безпідставно зайняті нежитлові приміщення загальною площею 369,6 кв.м. за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору (а.с. 30-32).

Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 03 листопада 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вказує на те, що місцевий господарський суд у порушення ст. 22, 42, 43 ГПК України розглянув справу у відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце проведення судового засідання (а.с.40-42).

У письмових поясненнях відповідач зазначає, що позивач подав позов про звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень площею 369,6 кв.м., проте відповідно до умов Договору в оренду передавалось приміщення площею 230,6 кв.м. Також вказує на те, що звільнення спірного приміщення підтверджується копіями Додаткової угоди про дострокове розірвання Договору оренди та Актом приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 10 червня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бубрикою Т.А. (а.с.49,50).

У поданих 09.02.2016 року письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_4 вказує на те, що з 10 червня 2015 року спірні приміщення знаходяться в оренді у неї, як Фізичної особи - підприємця на підставі Договорів оренди від 10.06.2015 року та 10.08.2015 року (а.с.120).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Судом першої інстанції під час розгляду справи вірно встановлено, що після закінчення строку дії Договору оренди 10.09.2015 року спірні приміщення відповідачем не звільнені, що підтверджується Актами від 11.09.2015 року наявними у матеріалах справи, у зв'язку з чим вимоги позивача, як власника приміщення обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. На цій підставі просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін (а.с.52,53).

У додаткових письмових поясненнях представники позивача вказують на те, що, обставини несвоєчасного звільнення спірного приміщення за адресою : м. Суми, АДРЕСА_1 встановлені рішенням господарського суду Сумської області від 26.102015 року № 920/1312/15, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року та стягнуто з ОСОБА_6 заборгованості з орендної плати та штрафні санкції за період з червня 2015 року по вересень 2015 року. Доводи відповідача про звільнення ним спірного приміщення спростовуються Актом про невиконання умов договору оренди від 11.09.2015 року. Відповідачем не надано доказів направлення чи вручення позивачу підписаних примірників проекту Додаткової угоди про дострокове розірвання Договору оренди та Акту приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 10 червня 2015 року, а також доказів направлення відповідей на звернення позивача з проханням або надати підписаний примірник вказаних проектів документів або вважати їх нікчемними (а.с.144,145).

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 09.09.2014 року між ТОВ «Арт.Бізнес Груп» (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нерухоме майно - нежитлове приміщення під Літ. А-IV, загальною площею 369,6 кв.м. за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 (а.с. 11,12).

10.09.2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Орендодавець) та Фізично особою-підприємцем ОСОБА_6 (Орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (а.с.13,14).

Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, загальною площею 230,6 кв.м.

Згідно п. 3.1 Договір набирає чинності з 10.09.2014 року та діє по 10.09.2015 року (включно).

У п. 7.1 Договору сторони визначили, що після закінчення строку дії або при достроковому розірвання цього Договору Орендар зобов'язаний передати Орендодавцю об'єкт оренди протягом останнього дня дії цього Договору або дня дострокового розірвання цього Договору. При цьому Орендар зобов'язаний сплатити орендну плату, експлуатаційні витрати, а також відшкодувати вартість комунальних послуг до моменту належного повернення об'єкту оренди.

Відповідно до п.7.4 Договору Об'єкт вважається повернутим з оренди з моменту підписання представниками сторін Акту приймання-передачі.

Згідно з п.9 Договору строк оренди: з 10 вересня 2014 року по 10 вересня 2015 року (включно).

З Акту приймання-передачі до договору оренди нежитлового приміщення від 10 вересня 2014 року вбачається, що Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, загальною площею 230,6 кв.м. Строк оренди з 10 вересня 2014 року та діє по 10 вересня 2015 року (включно) (а.с.15).

З позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями, шляхом зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 звільнити безпідставно зайняті нежитлові приміщення загальною площею 369,6 кв.м. за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 (а.с.3,4).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно умов Договору строк оренди закінчився 10.09.2015 року. Оскільки в цей день орендовані приміщення відповідач не повернув, представники позивача 11.09.2015 року прийшли до приміщення з вимогою передати ключі та звільнити його, однак, орендар відмовилася звільнити приміщення та підписати відповідний акт про передачу об'єкта оренди орендодавцю. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідно до ст. 391 ЦК України, його порушене право на користування належним йому на праві власності майном підлягає відновленню шляхом зобов'язання відповідача звільнити зайняті приміщення.

З Акту огляду нежитлового приміщення від 19 червня 2015 року вбачається, що фактично відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору в користування відповідачу передано частину нежитлового приміщення загальною площею 230,6 кв.м., а також частина приміщення (позначені номерами 9, 10, 11, 1, 13, 14, 15, 22, 23, 24, 25, згідно технічного паспорту) загальною площею 139 кв.м., тобто всього загальною площею 369,6 кв.м. (а.с.78-80).

Акту огляду нежитлового приміщення від 19 червня 2015 року на предмет виявлення перепланувань та Акт про відмову відповідача в підписі акту про проведення огляду нежитлового приміщення від 19 червня 2015 року. Вказані Акти складені та підписані представниками позивача ОСОБА_2., ОСОБА_10, ОСОБА_11 у присутності відповідача ФОП ОСОБА_6, яка від підпису вказаних Актів відмовилась (а.с.78-81).

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 291 ГК України договір оренди припиняється в разі закінчення строку на який він укладався.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться в статті 321 ЦК України.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до п.3 ч.2ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997р. № 475/97 -ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

У Постановах Верховного суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року та № 6-92цс15 від 27 травня 2015 року зазначено, що аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, 391, ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача щодо перешкод у користування майном, а відповідач повинен довести правомірність своєї поведінки.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач довів, що він на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, є власником нежитлових приміщень під Літ. А-IV, загальною площею 369,6 кв.м. за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 (а.с. 11,12).

Проте, відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції правових підстав знаходження у спірних приміщеннях після закінчення терміну дії Договору оренди, а саме після 10.09.2015 року, та доказів звільнення ним спірних приміщень.

З Акту про невиконання умов Договору оренди нежитлового приміщення від 11 вересня 2015 року, складеного і підписаного представниками позивача ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та представником відповідача ОСОБА_3, вбачається, що станом на 11.09.2015 року об'єкт оренди не передано і орендар ФОП ОСОБА_6 відмовляється звільнити та передати приміщення за адресою : м. Суми, АДРЕСА_1 та укласти відповідний акт про передачу об'єкта оренди (а.с.10).

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що він підписував даний Акт не як представник відповідача ФОП ОСОБА_6 є необґрунтованим і не може вважатись доказом звільнення ФОП ОСОБА_6 спірних приміщень, у зв'язку з тим, що на підтвердження своїх тверджень не надав доказів.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем до матеріалів справи подано Акту огляду нежитлового приміщення від 19 червня 2015 року на предмет виявлення перепланувань та Акт про відмову відповідача в підписі акту про проведення огляду нежитлового приміщення від 19 червня 2015 року. Вказані Акти складені та підписані представниками позивача ОСОБА_2., ОСОБА_10, ОСОБА_11 у присутності відповідача ФОП ОСОБА_6, яка від підпису вказаних Актів відмовилась (а.с.78-81).

З Ухвали Ковпаківського районного суд м. Суми від 17.11.2015 року по справі № 592/10916/15-к вбачається, що проведення слідчих дій, а саме огляду нежитлових приміщень загальною площею 369,6 кв.м. за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 з метою встановлення обставин справи неможливе, оскільки власник приміщення ОСОБА_5 доступу до нього не має, а колишній орендар ОСОБА_6 доступу до вказаних приміщень не надає (а.с.138).

До посилань представників відповідача на те, що звільнення спірного приміщення підтверджується копіями Додаткової угоди про дострокове розірвання Договору оренди та Актом приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 10 червня 2015 року, підписаних позивачем та відповідачем особисто та посвідчених приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бубрикою Т.А., колегія суддів ставиться критично з наступних підстав (а.с.49,50).

Під час судового засідання 26.01.2016 року представник відповідача ОСОБА_4 пояснила, що рукописний текст Акту прийняття - передачі від 10 червня 2015 року заповнювався особисто нею під диктовку адвоката, хоча вона не є стороною спірного Договору оренди.

У наданих суду письмових поясненнях позивач зазначає, що 10 червня 2015 року вона фактично не була присутня та не приймала від відповідача приміщення, а Додаткова угода та Акт приймання-передачі, на які посилаються представники відповідача, були раніше направлені відповідачу поштовим відправленням, які є наявні в матеріалах справи (а.с.76,77) та є нікчемними, оскільки фактично приміщення не передано, а проекти вказаних Додаткової угоди та Акту приймання-передачі відповідачем на адресу позивача не повертались (а.с.143).

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що 30 червня 2015 року позивач направив на адресу відповідача Лист, в якому зазначено, що представником ОСОБА_2 видано ФОП ОСОБА_6 два примірника підписаного позивачем проекту Додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди нежитлового рішення від 10.09.2014 року датованого 10 червня 2015 року та два примірники проекту Акту приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 10 червня 2015 року про повернення приміщення. В той же час, було надано два примірника підписаного позивачем проекту Договору оренди нежитлового приміщення датованого 10 червня 2015 року з ФОП ОСОБА_4 та Акту приймання-передачі нежитлового приміщення датованих 10 червня 2015 року. У зв'язку з неповерненням вказаних документів, позивач просив направити їх у строк до 8 липня 2015 року за його адресою. Вказаним листом відповідача також повідомлено про те, що у разі неповернення, вказані Договір оренди нежитлового приміщення від 10 червня 2015 року та Акти приймання-передачі нежитлового приміщення датованих від 10 червня 2015 року будуть вважатися недійсними та такими, що не відповідають справжній волі сторін. В цьому випадку Договір оренди нежитлового приміщення від 10.09.2014 року вважатиметься таким що продовжує дію з ФОП ОСОБА_6 до закінчення строку його дії 10 вересня 2015 року включно (а.с.76).

20 липня 2015 року позивачем направлено на адресу відповідача Лист, в якому зазначено, що у зв'язку з неповерненням нежитлового приміщення

за адресою м.Суми, АДРЕСА_1 та подальшим використанням відповідачем приміщення, Договір оренди нежитлового приміщення від 10.09.2014 року є таким що продовжує свою дію до закінчення строку його дії 10 вересня 2015 року включно (а.с.77).

Відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів направлення чи вручення позивачу підписаних примірників проекту Додаткової угоди та Акту приймання-передачі від 10 червня 2015 року в строк, зазначений в Листі, адресованому відповідачу від 30.06.2015 року (а.с.76).

До тверджень представника відповідача ОСОБА_4 про те, що з 10 червня 2015 року спірні приміщення знаходяться в оренді у неї, як Фізичної особи - підприємця на підставі Договорів оренди від 10.06.2015 року та 10.08.2015 року, колегія суддів також ставиться критично, оскільки у судовому засіданні пояснила, що оригінали вказаних Договорів надати суду вона не може у зв'язку з їх викраденням, що підтверджується заявою до правоохоронних органів (а.с.128,129).

За таких обставин, ксерокопії вказаних Договорів оренди з ФОП ОСОБА_4 не можуть прийматись як належні та допустимі докази у даній справі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що фат знаходження відповідача у спірному приміщенні за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 встановлений рішенням господарського суду Сумської області у справі № 920/1312/15 від 26.10.2015 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року, яким задоволено позов про стягнення з ФОП ОСОБА_6 заборгованості з орендної плати та штрафні санкції за період з червня 2015 року по вересень 2015 року (а.с. 86-99).

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Сумської області у справі № 920/1312/15 від 26.10.2015 року встановлено факти щодо неналежного виконання відповідачем ФОП ОСОБА_6 договірних зобов'язань за Договором оренди від 10 вересня 2014 року в період з червня по вересень 2015 року, які підтверджують користування відповідачем спірними приміщеннями та є приюдиційними і не підлягають доказуванню (а.с.86-99).

Щодо посиланнь представника відповідача на те, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року у справі № 920/1312/15 на даний час оскаржується ним в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскарження постанови Харківського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року у справі № 920/1312/15, яка набула чинності, не впливає на розгляд по суті апеляційної скарги по цій справі. Крім того, представником відповідача не надано суду доказів прийняття його скарги до касаційного провадження.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та приймаючи до уваги, що Договір оренди від 10 вересня 2014 року припинив свою дію, а відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів повернення спірного приміщення, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні її власністю шляхом зобов'язання відповідача звільнити приміщення є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, матеріали справи та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, у зв'язку з чим підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення господарського суду Сумської області від 03 листопада 2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 03 листопада 2015 року у справі № 920/1547/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 12.02.2016 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Черленяк М.І.