ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" лютого 2016 р. Справа № 918/1250/15

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок"

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6

про визнання недійсним рішення

Суддя Андрійчук О.В.

У засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 НОМЕР_1 вид. 20.04.2004 року;

представники позивача: ОСОБА_7, дов. від 22.12.2015 року № 818

представник відповідача: ОСОБА_8, дов. від 21 грудня 2015 року

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4; ОСОБА_5; від ОСОБА_5: ОСОБА_7, дов. від 22.12.2015 року № 2383

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2015 році ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників вказаного товариства по четвертому питанню порядку денного, оформленого протоколом від 25.02.2013 року № 21.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 01.12.2015 року (суддя Павленко Є.В.).

Ухвалою суду від 01.12.2015 року розгляд справи відкладено на 22.12.2015 року та залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено на 13.01.2016 року та залучено до участі в справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 13.01.2016 року розгляд справи відкладено на 25.01.2016 року та витребувано у Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок".

За результатами автоматизованого розподілу справу № 918/1250/15 передано на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року справу № 918/1250/15 прийнято до свого провадження суддею Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року розгляд справи відкладено на 08.02.2016 року.

04.02.2016 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшла заява про відвід судді, яка обґрунтована тим, що суддею Андрійчук О.В. прийнято рішення у справі № 918/747/13 за позовом ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним рішення загальних зборів відповідача, оформлених протоколом від 25.02.2013 року, яким встановлено наявність порушень при проведенні та прийнятті рішень загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", позовні вимоги задоволено. Вказане судове рішення, при його перегляді в апеляційному та касаційному порядку, скасоване, при цьому суд апеляційної інстанції у своїй постанові від 18.02.2014 року зазначив про помилковість та невірність висновків суду першої інстанції при його ухваленні. Отже, на думку заявника, суддя Андрійчук О.В. вже розглядала спір про той же предмет та з тих самих підстав, що й в цій справі, прийшла до висновків про незаконність загальних зборів, що відбулися 25.02.2013 року, прийняла рішення, яке було скасоване, що викликає сумніви у її неупередженості та об'єктивності, а відтак заявляє відвід.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на ст. 20 ГПК України, ст. 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конвенцію про захист прав і основоположних свобод, судову практику Європейського суду.

Суд, розглянувши заяву відповідача про відвід судді, встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог у цій справі є визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок" по четвертому питанню порядку денного, оформленого протоколом від 25.02.2013 року № 21. Підставами для визнання такого рішення є прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства, прийняття загальними зборами рішень про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання учасникам відповідної інформації.

У свою чергу, у провадженні судді Андрійчук О.В. перебувала справа № 918/747/13 за позовом ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників від 25.02.2013 року по питаннях третьому та четвертому денного зборів.

Тобто у цій справі та у справі № 918/747/13 тотожними є відповідач у справі, підстави та предмет позовних вимог. Відмінним є позивач - різні учасники товариства.

Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/747/13 від 09.01.2014 року, позов задоволено, визнано, зокрема, недійсним питання четверте порядку денного рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", оформленого протоколом № 21 від 25.02.2013 року.

Вказане судове рішення скасоване постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2014 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2014 року.

Тобто Господарський суд Рівненської області у справі № 918/747/13, при головуванні судді Андрійчук О.В., надав оцінку у порядку, передбаченому ст. 43 ГПК України, відповідності питання четвертого порядку денного рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", оформленого протоколом № 21 від 25.02.2013 року, вимогам чинного законодавства.

Як зазначалося, вказане судове рішення скасоване.

Відповідач долучив до матеріалів справи, як на підтвердження своїх заперечень, зокрема рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 918/747/13 від 09.01.2014 року, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2014 року, постанову Вищого господарського суду України від 23.06.2014 року, якими в силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України встановлені обставини, що не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб'єктивного характеру і стосуватися особистих зв'язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об'єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 20 ГПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч. 3 ст. 21 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами. Відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування субєктивного та обєктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути субєктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи субєктивний критерій, Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Таку презумпцію спростувати досить складно. Критерієм субєктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості. Субєктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.

У світлі прецедентної практики Суду обєктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення обєктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Тому важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості і понад усе, якщо йдеться про кримінальне провадження, в обвинуваченого (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48). Суд не завжди послідовно дотримувався позиції щодо того, чия думка є вирішальною при оцінці ступеня обєктивної безсторонності судових органів. Так, у справі «Декюббер проти Бельгії» Суд встановив, що мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки суддя «міг в очах обвинуваченого» здаватися негативно налаштованим проти нього (див.: De Cubber v. Belgium judgment of 26 October 1984, Series A, No. 86, p. 29).

Водночас у справі «Хаузшільдт проти Данії» Суд дещо відкоригував свою позицію, відтворивши її у деяких рішеннях: «Для висновку про наявність у конкретній справі правомірної підстави сумніватися у безсторонності судді думка обвинуваченого може враховуватися, але вона не має вирішального значення. Вирішальним є те, чи можна вважати такі сумніви обєктивно виправданими» (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48).

Відповідно до ст. 2 Основних принципів незалежності судових органів, підготовлених ООН у 1985 році, яка визначає, що судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, загроз або втручання, прямого чи непрямого, з боку будь-кого або з будь-якої причини.

За ст. 8 Основних принципів судді повинні завжди поводити себе таким чином, що забезпечити повагу до своєї посади і зберегти безсторонність та незалежність судових органів.

Згідно з міжнародно-правовими гарантіями незалежності судів суддя має здійснювати свої суддівські функції незалежно, на основі власної оцінки фактів і відповідно до усвідомленого розуміння права, вільно від будь-якого впливу. Він має бути незалежним від суспільства в цілому і від конкретних сторін спору, який вирішує. Здійснюючи суддівські функції, суддя має бути незалежним від інших суддів у зв'язку з рішеннями, які зобов'язаний ухвалювати незалежно. Він повинен виявляти і пропагувати високі стандарти суддівської поведінки, щоб підвищувати рівень довіри громадськості до суду, яка є головною умовою для підтримання незалежності суддів.

За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є, зокрема законність.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Незалежність суддів полягає передусім у їхній самостійності, не пов'язаності при здійсненні правосуддя будь-якими обставинами та іншою, крім закону, волею.

Водночас, господарський суд відзначає, що подання стороною заяви про відвід судді від розгляду справи № 18/1250/15, свідчать про те, що прийняття рішення у справі № 918/747/13 та його подальше скасування, не створить достатніх гарантій для усунення підстав (навіть потенційної можливості) побоюватися, що суддя, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім, а відтак продовження судового розгляду та прийняття суддею Андрійчук О.В. судового рішення за наслідками розгляду цієї справи по суті, може призвести до невиправданих очікувань, напруги з боку сторін у справі, упередженого ставлення, виявлення недовіри до судді, подання відповідачем нових скарг на дії судді, що негативного відобразиться на судовому процесі.

З метою уникнення будь-яких можливих сумнівів сторін щодо об'єктивності та неупередженості судового складу під час розгляду вказаної справи, суд вважає за необхідне заявити самовідвід судді Андрійчук О.В. від розгляду справи № 918/1250/15.

У разі задоволення відводу (самовідводу) одному з суддів або всьому складу суду справа розглядається в тому самому господарському суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 21 цього Кодексу (ч. 6 ст. 20 ГПК України).

Згідно з п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 02.04.2015 року, у разі задоволення відводу або самовідводу судді (судді-доповідача або всього складу суду, якщо судова справа розглядається колегією суддів), якому розподілено судову справу для розгляду, судова справа підлягає повторному автоматизованому розподілу без урахування цього судді (суддів).

З огляду на викладене, справа № 918/1250/15 підлягає передачі уповноваженій особі апарату суду, яка здійснює реєстрацію в автоматизованій системі документообігу Господарського суду міста Рівненської області, для автоматизованого розподілу вказаної справи в порядку, встановленому ч. 3 ст. 2-1 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись. ст.ст. 20, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід судді Андрійчук О.В. від розгляду справи № 918/1250/15.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок" про відвід судді Андрійчук О.В. від розгляду справи № 918/1250/15 відмовити.

Передати справу № 918/1250/15 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства по четвертому питанню порядку денного, оформленого протоколом від 25.02.2013 року № 21, уповноваженій особі апарату суду, яка здійснює реєстрацію в автоматизованій системі документообігу Господарського суду Рівненської області, для автоматизованого розподілу вказаної справи в порядку, встановленому ч. 3 ст. 2-1 ГПК України.

Суддя Андрійчук О.В.