ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

02.02.2016р. Справа № 917/2544/15

за позовом Приватного підприємство "Надь", вул. Влізько 1, с. Підопригори, Лебединський район, Сумська область,42226

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300

про стягнення 876 006, 91 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 02.11.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №9 від 04.01.2016

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення за Договором поставки № 62-Н від 01.08.2013 року заборгованості в розмірі 876 006, 91 грн.

04.01.2016 року за вхідним № 34(канцелярії суду) генеральний директор ПП "Надь" ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали суду подав додаткові документи. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

02.02.2016 року за вх. канцелярії суду №1199 від ПП "Надь" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Дана заява мотивована тим, що відповідачем ТОВ "Гадячсир" після подачі позову до суду сплачено частину заборгованості в розмірі 216 127,00 грн., докази сплати додані до клопотання.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд розцінює дану заяву як зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду в даному позовному провадженні як таку, що подана відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції наведеної заяви. При цьому судом враховано п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

03 квітня 2014 року між Приватним підприємством "Надь" (ПП "Надь", Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАДЯЧСИР" (ТОВ "ГАДЯЧСИР", Покупець) укладено договір поставки № 62-Н (далі - Договір)

Відповідно до п.п. 1.1 Договору, Постачальник зобов'язується систематично передавати у власність Покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, далі за текстом молоко, а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором".

Кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній-накладній на перевезення молочної сировини за Формою -1ТН (МС), ціна - у Протоколах погодження цін, після погодження, належного оформлення та підписання Сторонами, є невід"ємною частиною даного Договору (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, поставка молока здійснюється відповідно до направленого Покупцем Замовлення, на умовах EХW (Інкотермс 2010).

Постачальником надані суду приймальні квитанції, які підтверджують поставку товару на загальну суму боргу5 730 930,18 коп.

Відповідно до п.5.4 Договору, Покупець здійснює оплату за об"єм молока поставленого Постачальником Покупцю протягом 7 (семи) календарних днів у найближчий банківський день, наступний за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

На день подання позову до суду, Покупцем сплачено частково за поставлений товар в розмірі 4 638 774,27 грн.

Відповідно до поданої представником позивача заяви про зменшення розміру позовних вимог (від 02.02.2016р. за вх. канцелярії суду №1199) станом на день винесення рішення по суті позивачем було сплачено основну заборгованість за Договором в розмірі 216 127,00 грн.

Таким чином, станом на день винесення рішення по суті сума основного боргу становить 876 006,91грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України своєчасно не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, заборгованість останнього на момент розгляду даної справи складає 386 368,14 грн.. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 876 006,91 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав. Представник позивача ОСОБА_4 проти позовних вимог не заперечує.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором №62-Н поставки від 01.08.2013 року основного боргу в розмірі 876 006,91грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають з а д о в о л е н н ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька,47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Приватного підприємство "Надь" (вул. Влізько 1, с. Підопригори, Лебединський район, Сумська область,42226, ) заборгованості за Договором №62-Н поставки від 01.08.2013 року в розмірі 876 006,91 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 17 732,01 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 09.02.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.