УХВАЛА

04.02.2016Справа № 45/217
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс груп», с. Горенка,

про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу

у справі № 45/217

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс груп», с. Горенка,

до комунального підприємства «Житлорембудсервіс», м. Київ,

про стягнення 1 314 708,67 грн.,

за участю представників:

позивача - Джус Д.В. (довіреність від 21.11.2015 № б/н);

відповідача - Касян В.В. (довіреність від 01.06.2016 № б/н).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екосервіс груп» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з комунального підприємства «Житлорембудсервіс» (далі - Підприємство): 1 234 350 грн. основного боргу за договором на послуги з вивезення та знешкодження відходів (крім токсичних та особливо небезпечних (негабаритні та будівельні відходи) від 18.03.2008 № 136; 41 872,96 грн. пені; 5 234,14 грн. 3% річних; 33 251,57 грн. втрат від інфляції, а всього 1 314 708,67 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2009 зі справи № 45/217 (суддя Балац С.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Товариства 1 234 350 грн. основного боргу, 41 872,92 грн. пені, 5 234,11 грн. 3% річних, 33 251,57 грн. втрат від інфляції, 13 147,09 грн. витрат по оплаті державного мита та 312,50 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

27.08.2009 на виконання рішення суду було видано наказ зі справи № 45/217.

26.04.2011 Господарським судом міста Києва було затверджено мирову угоду від 19.04.2011 в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

31.12.2015 Товариство подало суду заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, а саме наказу від 27.08.2009 зі справи № 45/217.

Розпорядженням від 04.01.2016 № 04-23/16 В.о.керівника апарату Господарського суду міста Києва Латко І.О. було призначено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи № 45/217, у зв'язку із відпусткою судді Балаца С.В.

У результаті повторного автоматизованого розподілу матеріали справи для розгляду заяви Товариства було передано судді Курдельчуку І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 розгляд заяви призначено на 04.02.2016.

04.02.2016 заявник на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2016 подав суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

04.02.2016 відповідач (боржник) подав суду відзив на заяву та клопотання, в яких просив відмовити у задоволенні заяви та не поновлювати пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання, оскільки Товариство не довело поважність причин пропуску строку.

Представник заявника у судовому засіданні 04.02.2016 підтримав заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу від 27.08.2009 зі справи № 45/217 до виконання та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.02.2016 надав пояснення по суті заяви та просив у її задоволенні відмовити.

Судом встановлено, що наказ від 27.08.2009 зі справи № 45/217 при його видачі був дійсний до пред'явлення до виконання до 27.08.2012.

Разом з тим, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.12.2014 ВП № 14626356, а саме у пункті 2 було вказано, що виконавчий документ (наказ від 27.08.2009 № 45/217) може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 04.12.2015.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 119 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Товариство як на поважну причину пропуску строку посилається на те, що:

- стягувач отримав постанову від 04.12.2014 ВП № 14626356 лише 11.02.2015;

- відповідно до наказу від 27.11.2015 № 27-11/15 директор Товариства знаходився у відрядженні у місті Львові з 30.11.2015 по 28.12.2015, у зв'язку з чим у нього була відсутня можливість пред'явити наказ до виконання до 04.12.2015;

- таким чином, стягувач пропустив строк пред'явлення наказу до виконання за наявності поважних причин.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства, виходячи з такого.

Заявник не надав суду обґрунтованого пояснення що саме заважало директору Товариства з 11.02.2015 по 29.11.2015 подати наказ до виконання.

Стягувач не пояснив чому директор не видав довіреність у порядку статті 246 Цивільного кодексу України повноважній особі для подання наказу до виконання, перебуваючи у відрядженні.

Враховуючи викладене, суд не визнає поважними причини, з яких наказ не було пред'явлено до виконання.

Крім того, слід звернути увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2011 позивачем і відповідачем було укладено мирову угоду на стадії виконання рішення суду.

26.04.2011 Господарським судом міста Києва було затверджено мирову угоду від 19.04.2011 у порядку статті 121 ГПК України.

Пунктом 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 121 ГПК України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

У разі подання на затвердження господарського суду мирової угоди, укладеної у виконавчому провадженні, відкритому не на виконання рішення господарського суду, відповідна заява підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК України.

Судом може бути затверджено мирову угоду на підставі статті 121 ГПК України лише за умови наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Якщо таке виконавче провадження не відкрито на момент звернення до суду щодо затвердження мирової угоди, суд відмовляє в її затвердженні, що не виключає повторного звернення з відповідною заявою вже після відкриття виконавчого провадження.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження у справі припинено.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК України та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Якщо виконавче провадження стосовно судового рішення відкрито, сторони відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується судом. Заява про затвердження такої мирової угоди розглядається в судовому засіданні за правилами частини першої статті 121 ГПК України.

Якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Внесення в подальшому змін чи доповнень до укладеної й затвердженої судом мирової угоди чинним законодавством не передбачено.

Отже, сторонами в процесі виконавчого провадження було укладено мирову угоду, яка по суті є виконавчим документом.

Заявник так і не пояснив чому звертається з поновленням строку для виконання саме наказу від 27.08.2009 № 45/217, а не ухвали про затвердження мирової угоди.

Отже, підстав для задоволення заяви та поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання немає, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви стягувача.

За таких обставин, керуючись статтями 86, 119 ГПК України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс груп» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу від 27.08.2009 у справі № 45/217 відмовити.

Дану ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя І.Д. Курдельчук