ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 916/4019/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг до Державного підприємства „Одеська залізниця про стягнення 19299,38 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 р. Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства „Одеська залізниця про стягнення вартості недостачі катанки сталевої в сумі 19299,38 грн., посилаючись на наступне.

На виконання вимог договору перевезення № 46480703 позивач 22.08.2015 р. у вагоні № 52921517 відвантажив на адресу ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт катанку сталеву у кількості 59,277 т.

З метою збереження вантажу при перевезені, а також для засвідчення факту відсутності доступу до вантажу в процесі його перевезення на виконання вимог ст.ст. 6, 7 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу завантаження металопродукції здійснювалося позивачем згідно з Інструкцією по контролю забезпечення збереження металопродукції ВАТ Міттал Стіл Кривий Ріг при перевезенні, розробленої позивачем та затвердженої ДП „Придніпровська залізниця та у відповідності до п. 4.5 Місцевих технічних умов підготування рухомого складу та завантаження катанки сталевої в бунтах № 10/55 від 27.09.2009 р. збережне перевезення катанки контролюється схемою завантаження катанки.

Таким чином, позивач стверджує, що вантаж було підготовлено позивачем для відвантаження в повному обсязі з врахуванням його зберігання під час транспортування та здано залізниці до перевезення згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, шляхом візуального огляду вагона, вантажу, та його маркування (у т.ч. захисного) без зауважень.

Між тим на станції Тимкове Одеської залізниці на підставі актів загальної форми № 2141 від 24.08.2015 р., № 1077 від 25.08.2015 р. було проведено комісійне переважування вантажу, результати якого згідно зі ст. 129 Статуту Залізниць України відображено у комерційному акті № АА 055338/70/107 від 25.08.2015 р.

Як зазначає позивач, в результаті переважування було встановлено, що у вагоні № 52921517, вага нетто за документами - 59,277 т., фактично було виявлено: вантаж - катанка сталева надійшов у кількості 57,040 т., тобто вагою менше, ніж вказано у документах на 2,237 т. Крім того, з комерційного акту вбачається, що у верхньому ярусі вагона відсутній один бунт, що свідчить про доступ до вантажу при його перевезенні.

Відтак, позивач зазначає, що з урахуванням норми недостачі (0,5%) відповідальна недостача склала 1,941 т. на суму 489,99 євро або 19299,38 грн. (за курсом НБУ на 18.09.2015 р.). Вартість 1 тони катанки сталевої підтверджена додатком № 421 від 24.06.2015 р. до контракту № 5Z-2010 від 16.12.2009 р.

При цьому позивач вказує, що право на предявлення позовної заяви позивачу було передано ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт шляхом вчинення переуступленого надпису на вищевказаній накладній у відповідності до ст. 133 Статуту залізниць України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.09.2015 р. (суддя Гуляк Г.І.) позовну заяву ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/4019/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 26.10.2015 р.

В засіданні суду 09.11.2015 р. було оголошено перерву до 30.11.2015 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на перебування судді Гуляк Г.І. на лікарняному з 27.11.2015 р. згідно розпорядження керівника апарату суду № 1863 від 30.11.2015 р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/4019/15, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Петрову В.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.12.2015 р. справу № 916/4019/15 прийнято до провадження судді господарського суду Петрова В.С. та розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с. 37-38). Зокрема, відповідач зазначає, що відповідно до записів у залізничній накладній № 46480703, завантаження вагону № 52921517 проводилося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці. З прибуттям вагону на ст. Тимкове Одеської залізниці 25.08.2015 р. було проведено огляд вищезазначеного вагону, в результаті чого встановлено наступне. У вагоні № 52921517 навантаження в два яруси, у два ряди. У нижньому ярусі порахувати кількість бунтів не має можливості у звязку з щільністю навантаження. В верхньому ярусі по документам зазначено 14 бунтів, фактично прораховується 13 бунтів катанки стальної, з них над 1-2-3 люками 2 ряда по 3 бунта; 3-4-ми люками - 1 бунт, в якому 3 увязки розірвані, 1 ціла. Бунт завален у бік 5-ох люків, праворуч та ліворуч від бунта є вільні місця розміром - ліворуч 1100мм х 3000мм, праворуч 800мм х 3000мм. Над 2-3 люками праворуч по руху потягу на 1 бунту розірвана 1 увязка, 3 цілі. Обидва бунта та вільні місця марковані вапном по станції Тимкове, про що було складено акт загальної форми № 1077. Також відповідач зазначив, що 26.08.2015 р. на ст. Тимкове Одеської залізниці було проведене комісійне зважування вагону № 52921517, в результаті чого у вказаному вагоні було виявлено різницю маси, що менше по перевізному документу на 2237 кг. На цій підставі згідно ст. 129 Статуту був складений комерційний акт АА № 055338/70 від 25.08.2015 р., в якому вказано, що в технічному відношенні вагон технічно справний. Так, на думку відповідача, вказані обставини вказують на те, що залізниця прийняла вантаж масою, у стані, у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схороненому стані. У звязку з цим відповідно до п. а) ст. 111 Статуту Залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу. Крім того, відповідач зазначив, що наданий позивачем розрахунок не має печатки та підпису особи, яка його склала. До того ж відповідач вважає, що надана позивачем в підтвердження вартості втраченого вантажу копія додатку № 421 від 24.06.2015 р. до контракту № 5Z-2010 від 16.12.2009 р. не може бути доказом, якій підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, оскільки він не підтверджує вартість саме відправленого за накладною № 46480703 вантажу. Враховуючи наведене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

По контракту № 5Z-2010 від 16.12.2009 р. вантажовідправником ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг 22.08.2015 року було відправлено зі станції Кривій Ріг Придніпровської залізниці на адресу вантажоодержувача ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт по залізничній накладній № 46480703 (а.с. 7) у залізничному вагоні № 52921517 вантаж катанку сталеву у кількості 59,277 т. Як вбачається з вказаної накладної, перед відправленням у пункт призначення (ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт) вагон було завантажено засобами вантажовідправника.

Як зазначає позивач, з метою збереження вантажу при перевезені, а також для засвідчення факту відсутностідоступу до вантажу в процесі його перевезення на виконання вимог ст.ст. 6, 7 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу завантаження металопродукції здійснювалося позивачем згідно з Інструкцією по контролю забезпечення збереження металопродукції ВАТ Міттал Стіл Кривий Ріг при перевезенні, розробленої позивачем та затвердженої ДП „Придніпровська залізниця та у відповідності до п. 4.5 Місцевих технічних умов підготування рухомого складу та завантаження катанки сталевої в бунтах № 10/55 від 27.09.2009 р. збережне перевезення катанки контролюється схемою завантаження катанки. Таким чином, позивач стверджує, що вантаж було підготовлено позивачем для відвантаження в повному обсязі з врахуванням його зберігання під час транспортування та здано залізниці до перевезення згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, шляхом візуального огляду вагона, вантажу, та його маркування (у т.ч. захисного) без зауважень.

Однак, з прибуттям вагону на ст. Тимкове Одеської залізниці було проведено огляд вищезазначеного вагону, про що було складено акт загальної форми № 1077 від 25.08.2015 р. В акті зазначено, що при огляді вагону № 52921517 встановлено, що навантаження в два яруси, у два ряди. У нижньому ярусі порахувати кількість бунтів не має можливості у звязку з щільністю навантаження. В верхньому ярусі по документам зазначено 14 бунтів, фактично прораховується 13 бунтів катанки стальної, з них над 1-2-3 люками 2 ряда по 3 бунта; 3-4-ми люками - 1 бунт, в якому 3 увязки розірвані, 1 ціла. Бунт завалено у бік 5-ох люків, праворуч та ліворуч від бунта є вільні місця розміром - ліворуч 1100мм х 3000мм, праворуч 800мм х 3000мм. Над 2-3 люками праворуч по руху потягу на 1 бунту розірвана 1 увязка, 3 цілі. Обидва бунта та вільні місця марковані вапном по станції Тимкове.

Також на станції Тимкове Одеської залізниці був складений акт загальної форми № 2141 від 24.08.2015 р. з підстав комерційної несправності вагону.

При цьому на підставі актів загальної форми № 2141 від 24.08.2015 р., № 1077 від 25.08.2015 р. на станції Тимкове Одеської залізниці було проведено комісійне переважування вантажу, в результаті чого було встановлено, що у вагоні № 52921517 вага нетто за документами - 59,277 т, тоді як фактично вантаж - катанка сталева надійшов у кількості 57,040 т, тобто вагою менше, ніж вказано у документах на 2,237 т. У звязку із зазначеним згідно ст. 129 Статуту залізниць України був складений комерційний акт № АА 055338/70/107 від 25.08.2015 р. (а.с. 8), в якому зазначено, що в технічному відношенні вагон технічно справний.

Однак, на думку позивача, з комерційного акту вбачається, що у верхньому ярусі вагона відсутній один бунт, що в свою чергу свідчить про доступ до вантажу при його перевезенні. Відтак, позивачем на підставі комерційного акту № АА 055338/70/107 від 25.08.2015 р. був складений розрахунок вартості вагової недостачі прокату катанки сталевої, відповідно до якого недостача вантажу по акту склала 2,237 т, з урахуванням норми недостачі 0,5% відповідальна недостача склала 1,941 т на суму 489,99 євро, еквівалентно 19299,38 грн. за курсом НБУ (24,43 грн. за 1 євро) станом на 18.09.2015 р.

Наразі позивач вказує, що у відповідності зі ст. 133 Статуту залізниць України ДП „Ізмаїльський морський торгівельний порт (вантажоотримувач) передав переуступним підписом право на предявлення позову вантажовідправнику ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг.

Так, у відповідності з ч. 1, 2 ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Відтак, з посиланням на факт виявлення нестачі вантажу, який було прийнято залізницею до перевезення, що встановлено в комерційному акті, на думку позивача, таку нестачу спричинено з вини Одеської залізниці, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача як перевізника вартість втраченого вантажу, що за розрахунком позивача (а.с. 12) складає 19299,38 грн.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України визначено, що разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 110 Статуту залізниць передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальність у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є саме втрата вантажу з вини залізниці.

Згідно із ст. 8 Статуту залізниць перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

Відповідно до ст. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. N 644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством.

Згідно зазначених відправником у залізничній накладній № 52921517 даних вбачається, що завантаження вагону № 52921517 проводилося засобами і силами відправника вантажу, який є власником вказаного вагону, і ним було самостійно визначено вагу вантажу перед відправленням вагону.

Відповідно до комерційного акту № АА 055338/70/107 від 25.08.2015 р. з прибуттям вагону № .08.2015 р. на ст. Тимкове Одеської залізниці у вагоні вбачається, що навантаження було здійснено в два яруси, у два ряди. У нижньому ярусі порахувати кількість бунтів не має можливості у звязку з щільністю навантаження. В верхньому ярусі по документам зазначено 14 бунтів, фактично прораховується 13 бунтів катанки стальної, з них над 1-2-3 люками 2 ряди по 3 бунта; 5-6-7-ми люками 2 ряди по 3 бунта; 3-4-ми люками - 1 бунт, в якому 3 увязки розірвані, 1 ціла. Бунт завалено у бік 5-ох люків, праворуч та ліворуч від бунта є вільні місця розміром - ліворуч 1100мм х 3000мм, праворуч 800мм х 3000мм. Над 2-3 люками праворуч по руху потягу на 1 бунту розірвана 1 увязка, 3 цілі. Вантаж прибув без охорони, згідно документу значиться „Охорона зал. 467201. Обидва бунта з розірваними увязками та вільні місця над 3-4-ми люками марковані вапном по станції Тимкове, про що було складено акт загальної форми № 1077. Переважування вагону здійснювалось двічі, недостача 2237 кг катанки сталевої підтвердилась.

Пунктами 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 р. встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

В ст. 3 ч. 8 Правил складання актів Міністерства Транспорту України № 334 від 28.05.2002 зазначено, що акт загальної форми складається у випадку пошкодження або втрати залізницею перевізних пристосувань. З цього випливає те, що такі пошкодження фіксуються у випадку, коли вони сталися в процесі перевезення, саме про це йдеться в ч. 1 ст. 33: „Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Згідно п. 15 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, у разі витікання, псування або підмочення вантажу внаслідок технічної несправності вагона (контейнера), крім комерційного акта складається акт про технічний стан вагона.

Відповідно до розділу А комерційного акту № АА 055338/70/107 від 25.08.2015 р. „Відомості про вагон, пломби (ЗПП) та відмітки в накладній вагон у технічному стані виявився справним.

Також слід зазначити, що комерційний акт № АА 055338/70/107 від 25.08.2015 р., що містить посилання про технічний стан вагону, не оспорювався отримувачем вантажу чи уповноваженою на то особою у порядку, встановленому Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334. У випадку відсутності скарги на відомості, що містяться у вказаному акті, вважаються визнаними, тобто вагон визнаний технічно справний.

Відповідно до акту загальної форми № 2141, який був складений на ст. Тимкове Одеської залізниці, була виявлена комерційна несправність, наявність ознак не збереженості вантажу у пачках або звязках при перевезені у вагонах відкритого типу.

При контрольному зважуванні поїзда на тензометричних динамічних вагах встановлено: вага брутто по документу 82277 кг, по протоколу зважування - 80200 кг. За документом значиться навантаження навалом верхньому ярусі 14 бунтів. При огляді з оглядового моста навантаження навалом, кількість бунтів в верхньому ярусі прорахувати неможливо - в середній частині навантаження верхнього ярусу розірвані ув'язки одного бунту. Витки бунту зміщені на вільний простір між бунтами.

Наразі в абз. 5 вказаного пункту 31 Статуту залізниць України зазначено, що придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона, так і його непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні). Вагон може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона у комерційному відношенні. Згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. Отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона, відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 918 Цивільного кодексу України, завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 32 Статуту залізниць України, відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що недостача вантажу при його перевезенні виникла з причин, що залежать як від відправника, так і від залізниці з огляду на таке. Так, у даному випадку навантаження вагону № 52921517 здійснювалось відправником у власний, не підготовлений належним чином вагон, тобто в розумінні ст. 31 Статуту залізниць України несправний у комерційному відношенні вагон. Однак прийняття відповідачем до перевезення вказаного вантажу у такому вигляді свідчить про погодження з вказаною у залізничній накладній масою вантажу. Натомість зі змісту комерційного акту випливає, що втрата вантажу (фактично відсутній один бунт катанки) мала місце під час перевезення. .

Відповідно до пп. а) ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Водночас вимогами ст. 113 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця звільняється від відповідальності за недостачу прийнятого до перевезення вантажу, якщо така недостача виникла з незалежних від залізниці причин. Аналогічні положення щодо звільнення залізниці від відповідальності містяться і у ч.1 ст. 924 ЦК України та ч.1 ст. 314 ГК України.

Таким чином, господарський суд вважає правомірним покласти відповідальність за недостачу вантажу у вагоні № 52921517 на вантажовідправника та перевізника - ДП Одеська залізниця в рівних частках.

Ст. 114 Статуту залізниць України визначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах:

вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже;

- 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах:

вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах:

мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

З урахуванням викладеного, суд вважає цілком обґрунтованим здійснений позивачем розрахунок вартості нестачі вантажу 2237 кг катанки сталевої у вагоні № 52921517, згідно якого з урахуванням норми недостачі 0,5% відповідальна недостача склала 1,941 т на суму 489,99 євро, що еквівалентно 19299,38 грн. за курсом НБУ станом на дату складання позову 18.09.2015 р. (24,43 грн. за 1 євро).

При цьому судом не приймаються до уваги доводи відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження вартості відправленого позивачем вантажу за спірною залізничною накладною. Так, у доповненні № 421 до контракту № 5Z-2010, на який міститься посилання у залізничній накладній, вказана вартість товару катанки сталевої, що поставляється за вказаним контрактом, яка складає 407 євро. Крім того, з наданого позивачем до позов копії сертифікату приймання товару № НОМЕР_1 до контракту № 5Z-2010 вбачається, що поставка здійснена на виконання доповнення № 421 до цього контракту, при цьому вказано номер вагону № 52921517, в якому вантаж перевозився.

В свою чергу з огляду на висновок суду про необхідність покладення відповідальності за недостачу вантажу на перевізника та відправника в рівних частках , відповідно з відповідача підлягає стягненню 9649,69 грн. (19299,38 грн. / 2).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг частково обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають частковому задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось частково на користь позивача, відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг до Державного підприємства „Одеська залізниця про стягнення 19299,38 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Державного підприємства „Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ; р/р № 1 в АБ Експрес-Банк м. Одеса, МФО 328801) на користь Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1; ; р/р 4222 у АКБ Сітібанк (Україна), МФО 300584) вартість нестачі катанки сталевої в розмірі 9649/девять тисяч шістсот сорок девять/грн. 69 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 609/шістсот девять/грн. 00 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг до Державного підприємства „Одеська залізниця відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15 лютого 2016 р.

Суддя В.С. Петров