ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р.Справа № 922/6615/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Державна установа "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України", м. Харків 3-я особа - Мереф*янська міська санітарно-епідеміологічна служба
до КП теплових мереж Харківського району, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 3717,12 грн.
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 , третя особа - не з*явилась

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна установа "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", м. Харків звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства теплових мереж Харківського району, м. Харків з позовною заявою, в якій просить суд стягнути переплату у розмірі 3717,12 грн. по договору № 20/01/14 від 20.12.2013 року про закупівлю пари та гарячої води, також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається переплату по договору № 20/01/14 від 20.12.2013 року про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари та гарячої води за державні кошти. З урахуванням того, що договір на постачання теплової енергії на 2015 рік не було укладено з відповідачем, а фактичним споживачем даних послуг являлась Мереф*янська санітарно-епідеміологічна станція.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки доводи позивача вважає безпідставними та не доведеними документально ( а.с.63-66).

Ухвалою суду від 18.01.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Мереф*янську санітарно-епідеміологічну станцію ( м. Харків, Помірки). ( а.с.146-147).

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 01.02.2016 року до 15.02.2016 року до 10 години.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20.12.2013 року між Державною установою "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації було укладено договір № 20/01/14 про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари та гарячої води за державні кошти ( а.с.22-25).

Предметом даного договору є закупівля пари та гарячої води: Пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води ( код за ДК 016-2010-35.30.1) (постачання теплової енергії) Лот № 1 - постачання теплової енергії Харківській міськрайонній філії - 58 Гкал.

У відповідності до даного договору теплопостачальна організація зобов*язалася у період дії даного договору постачати Споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни , передбачені цим договором.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться шляхом перерахуванні коштів на рахунок Теплопостачальної організації, вказаний в Договорі, відповідно до встановлених тарифів діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України ( п.4.1 договору). Слід зазначити, що договір діє з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року ( п.10.1 договору).

У відповідності до п. 4.2 договору Споживач має право здійснювати попередню оплату . До початку розрахункового періоду Споживач самостійно сплачує Теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку № 2 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію Споживач здійснює : до 28-числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку , до 18 - числа місяця, наступного за розрахунковим , при відсутності приладів комерційного обліку.

При цьому, якщо обсяг фактично спожитої теплової енергії перевищує оплачений зазначений в договорі обсяг, вартість такого перевищення оплачується Споживачем не пізніше 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим , якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від оплаченого зазначеного в договорі обсягу, вартість перевищення зараховується в рахунок сплати зазначеного в договорі обсягу місяця, наступного за розрахунковим ( п.4.5 договору). Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються відповідачем як попередня оплата за умови відсутності заборгованості за даним договором ( п.4.7 договору).

Якщо фактичне споживання теплової енергії в розрахунковий період за який здійснена попередня оплата , менше ніж сума попередньої оплати , сплачена різниця зараховується в наступний розрахунковий період ( п. 4.10 договору).

Облік теплової енергії на об*єктів позивача здійснювався на підставі виконаних розрахунків відповідачем до теплових навантажень, а саме актів виконаних робі по відпуску теплової енергії за розрахунковий період.

Так, 20.12.2014 року за грудень 2014 року сторони підписали проміжний акт прийому-передачі теплової енергії яким встановили, що позивачеві нараховано за спожиту теплову енергію 15134,84 грн. ( а.с.49).

31.12.2014 року сторони підписали акт прийому-передачі теплової енергії за фактичне споживання , що становило суму 10822,36 грн. ( а.с.50). Тобто сторонами підтверджено факт переплати ( 15134,84 грн. - 10822,36 грн. = 4312,48 грн.).

У зв*язку з чим, станом на 01.01.2015 року у позивача утворилася переплата по договору на суму 4312,48 грн. з урахуванням здійсненої попередньої сплати за теплову енергію в грудні 2014 року , що підтверджується проміжним актом прийому-передачі теплової енергії від 29.12.2014 року про відпуск теплової енергії . Сума 595,36 грн. була повернута відповідачем. ( а.с.49-50).

З цього приводу між позивачем та відповідачем відбувалася тривала переписка, так позивач наполягав на тому, що ДУ"Харківський ОЛЦ ДСЕУ" ( позивач ) був створений на підставі наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України наказом від 28.11.2012 року за № 130, установа є державною, фінансується з Державного бюджету України, та не є правонаступником санітарно-епідеміологічних станцій, що ліквідуються , в тому числі Мереф*янської міської СПС. Споживання теплової енергії з 22.12.2012 року по 31.12.2012 року відбулася саме Мереф*янською міською санітарно-епідемілологічною станцією, оскільки сам договір за № 20/01/04 від 20.12.2013 року став діяти саме з 01.01.2014 року ( а.с.22-25).

Як зазначає позивач, ним помилково було перераховано заборгованість за теплову енергію за грудень 2013 року, фактично споживачем якої є Мереф*янська СЕС, яка не заперечує проти цього.

Відповідач навпаки, проти задоволення вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки не вважає, що сума 3717, 12 грн. не є переплатою за надані послуги з теплопостачання, оскільки приміщення опалювалося в період з 22.12.2012 року по 31.2.12012 року. Факт надання послуг з теплопостачання в будинок № 12, в*їзд Савченко,12 м. Мерефа підтверджується. актом включення та відключення ( а.с.63-66).

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Основні обов'язки споживача теплової енергії, у тому числі своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, закріплено у статті 24 Закону України "Про теплопостачання".

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

У відповідності до п. п. 4, 14 Правил користування тепловою енергією користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

За наявності технічної можливості споживач має право після погодження з теплопостачальною організацією приєднувати до своїх теплових мереж інших споживачів, які укладають договори безпосередньо з теплопостачальною організацією (п. 5 Правил користування тепловою енергією).

Отже, чинним законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов'язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З урахуванням того, що як свідчать матеріали, споживачем теплової енергії за період з 22.12.2012 року по 31.12.2012 року є Мереф*янська міська санітарно-епідеміологічна станція.

Таким чином, у третьої особи Мереф*янської міської санітарно-епідеміологічної станції існує непогашена заборгованість за спожиту ним теплову енергію за спірний період з 22.12.22012 року по 31.12.2012 рік. в розмірі 3717,12 грн.

Відповідно до ст.25 ГПК України, ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником, державний виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Державна установа «Харківський лабораторний центр держсанепідслужби України» не є правонаступником Харківської обласної дезінфекційної станції, оскільки відсутні дані щодо внесення до державного реєстру запису про припинення відповідача.

Такі висновки встановлені апеляційним судом Харківської області ухвалою від 03.12.2014 року у справі за № 639/399/13-ц ( провадження № 22ц/790/8580/14 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 19.03.2015 року у даній справі.

Судами встановлено , що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України №176-0 від 21.09.2012 року «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України» ліквідовується Харківська обласна дезінфекційна станція як належна до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України .

Станом на 12 листопада 2014 року ( під час розгляду цивільної справи № 639/399/13-ц) та станом на лютий 2016 року Харківська обласна дезінфекційна станція є самостійною юридичною особою, яка знаходиться в стадії ліквідації , що не заперечується головою ліквідаційної комісії ОСОБА_3Є ( третя особа).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч.ч. 1,7 ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду.

Скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи і є підставою для вилучення його з державного реєстру. Суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Такий запис вноситься лише після затвердження ліквідаційного балансу відповідно до вимог цього Кодексу та подання головою ліквідаційної комісії або уповноваженою ним особою документів для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Згідно до ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Таким чином, виходячи з положень вищенаведених норм чинного законодавства, підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва буде пряма вказівка акта цивільного законодавства (ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України), а також настання певних обставин, які мають юридичне значення.

Враховуючи, що третя особа Мереф*янська міська санітарно-епідеміолочічна станція , перебуває в стані припинення підприємницької діяльності за рішенням засновників, ліквідаційна процедура не закінчена, установа не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та відсутній запис про припинення його діяльності із зазначенням правонаступника, то відсутні правові підстави в розумінні ст.25 ГПК України .

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

За загальним правилом, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Таким чином саме позивач повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд визнає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача переплату за теплову енергію в сумі 3717,12 грн. як такі , що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.1,2,33,44,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсягу .

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району ( вул.Горького,1 смт.Хорошево,Харківського району, Харківської області , ) на користь Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" ( Помірки, м.Харків, 61070 , ) переплату у розмірі 3717,12 грн. по договору № 20/01/14 від 20.12.2013 року про закупівлю пари та гарячої води, постачання пари та гарячої води за державні кошти та судовий збір 1218 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4