ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 911/5030/15

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/5030/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго»,

м. Чернігів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Будінвест»,

м. Славутич

про стягнення 2129,56 грн.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Будінвест» (далі-відповідач) про стягнення 2129,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії № 716 від 12.12.2011, в частині своєчасної оплати отриманої, в період жовтень - листопад 2014 електричної енергії, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 1525,61 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховано 191,44 грн. пені, 395,61 грн. інфляційних втрат та 16,90 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 20.11.2015 порушено провадження у справі № 911/5030/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.12.2015 розгляд справи відкладено на 13.01.2016, проте, у звязку з хворобою судді Христенко О.О., судове засідання призначене на 13.01.2016 не відбулося, про що господарським судом винесено ухвалу від 18.01.2016 та призначено розгляд справи на 01.02.2016.

Представник позивача в судові засідання 09.12.2015 та 01.02.2016 не зявився, проте 07.12.2015 та 13.01.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли клопотання, в яких позивач підтримує позовні вимоги та просить суд розглядати справу без участі його повноважного представника. Крім того, позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2015 надані документи, витребувані судом.

Представник відповідача в судові засідання 09.12.2015 та 01.02.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча відповідач належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал суду від 20.11.2015, 09.12.2015, 18.01.2016 щодо направлення їх копій відповідачу. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що у разі, якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством звязку, зокрема, з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Вимоги ухвал суду від 20.11.2015, 09.12.2015, 18.01.2016 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2011 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 716, відповідно до умов п. 1 якого постачальник взяв на себе обовязок продавати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 10 кВт, а споживач в свою чергу зобовязався оплачувати вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше « 20» листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії. Договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених споживачем згідно з п. 5.1 договору.

Умовами пункту 7.1 договору визначено, що облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовується при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником шляхом розрахунку, згідно з вимогами Додатку № 3 «Порядок розрахунків» до договору.

Між позивачем та відповідачем укладено Додаток № 3 до договору, відповідно до умов якого споживач здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з « 23» числа попереднього місяця по « 22» числа наступного місяця включно плановим платежем, самостійно в 1 банківський день поточного календарного місяця у розмірі 100% вартості заявленого обсягу споживання, згідно з договором, з урахуванням сальдо на початок розрахункового періоду. Якщо сума платежів, здійснених протягом розрахункового періоду, перевищує вартість фактично спожитої електроенергії, різниця зараховується як часткова оплата заявленого на наступний розрахунковий період обсягу електричної енергії. Остаточний розрахунок здійснюється споживачем не пізніше 3 операційних днів з дня отримання рахунка.

Між позивачем та відповідачем у справі підписані Додатки №№ 4, 5, 6 згідно з якими між сторонами погоджений графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу, а також режим роботи електроустановок споживача.

Позивач належним чином та в повному обсязі виконував взяті на себе зобовязання згідно з умовами договору та додатків до нього, надавши відповідачу в період жовтень - листопад 2014, послуги з постачання електричної енергії, про що свідчать додані до матеріалів справи акти про використану електричну енергію від 22.10.2014 та від 24.11.2014.

Для оплати вартості отриманих відповідачем послуг, позивачем виставлені рахунки № 2716_10-2014 від 22.10.2014 на суму 1090,91 грн. та № 2716_11-2014 від 24.11.2014 на суму 145,07 грн. При цьому, виставлений позивачем рахунок за жовтень в сумі 1090,91 грн., частково сплачений відповідачем в сумі 249,41 грн., шляхом здійснення переплати за інший період надання послуг, що враховано позивачем при зверненні до суду з позовною заявою. Таким чином, позивачем, в період жовтень - листопад 2014 надані відповідачу послуги з постачання електричної енергії в сумі 986,57 грн.

Крім того, 22.10.2014 між позивачем та відповідачем, на підставі п. 5.2 договору, укладено Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електричної енергії, згідно з яким встановлено перевищення відповідачем договірної величини споживання електроенергії в розрахунковому періоді з 23.09.2014 по 22.10.2014 на 437 кВт/г, на підставі чого позивачем виставлений відповідачу рахунок № 2D2716_10-2014 від 22.10.2014 на суму 539,04 грн.

Проте, в порушення умов договору та додатків до нього, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання щодо оплати отриманих послуг електричної енергії, вартість наданих позивачем послуг в сумі 1525,61 грн. залишена відповідачем не сплачено.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 09.12.2015 та 01.02.2016 не зявився, письмових пояснень чи доказів оплати послуг не надав, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані, згідно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 716 від 12.12.2011, послуги з постачання електричної енергії, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 1525,61 грн. визнається судом та підлягає задоволенню.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, позивач на підставі п. 4.2.1 договору, просить суд стягнути з відповідача 191,44 грн. пені.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, за несвоєчасне внесення платежів, передбачених умовами договору та додатку № 3 до нього, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права та п. 4.2.1 договору, враховуючи, що розрахунок пені, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 191,44 грн. пені визнається судом та підлягає задоволенню.

Також, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманих послуг, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 16,90 грн. 3 % річних та 395,61 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом, здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи, що розрахунок позивача, який міститься в матеріалах позовної заяви, є арифметично вірним, суд приходить до висновку про задоволення зазначених вимог.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволені позову покладаються на відповідача.

Враховуючи наведе вище, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Будінвест» (07100, АДРЕСА_1, ) на користь публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40, ) на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (№ 2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, ) 1 525 (одну тисячу пятсот двадцять пять) грн. 61 коп. заборгованості.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Будінвест» (07100, АДРЕСА_1, ) на користь публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40, ) на поточний рахунок (№ 8001 в Чернігівському РУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586, ) 191 (сто девяносто одну) грн. 44 коп. пені, 16 (шістнадцять) грн. 90 коп. 3 % річних, 395 (триста девяносто пять) грн. 61 коп. інфляційних втрат та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) 00 грн. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 04.02.2016

Суддя О.О. Христенко