ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р.Справа № 923/1808/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М.,

ОСОБА_1І,

/склад колегії визначено повторним автоматичним розподілом справи в порядку ст.2-1 ГПК України у звязку з перебуванням судді Лисенко В.А. у відпустці/

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін :

від позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №14-182 від 15.07.14р.;

від відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю №01-4/11 від 10.02.16р.;

ОСОБА_4 за довіреністю №01-4/56 від 30.12.15р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

на рішення господарського суду Херсонської області від 17.12.2015 року

по справі № 923/1808/15

за позовом скаржника

до Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м. Херсон

про стягнення 105 143 306, 23 грн..

/повна фіксація судового процесу здійснювалась відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України/.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія (далі по тексту - ПАТ "НАК) "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Херсонської області з позовом до ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості за договором № 019/14-ПР купівлі продажу природного газу від 26.11.13р. у загальній сумі 105 143 306, 23 грн.,: з яких 56408849,17 грн. основний борг за березень грудень 2014р., 15359973,65 грн. пеня, нарахована за період з 15.04.14р. по 14.10.14р., 5071572,31 7% штрафу, 1187360,43 грн. - 3% річних за період з 15.04.14р. по 16.01.15р., 27115550,66 грн. - на які збільшився борг внаслідок інфляції за той же період.

В обґрунтування вимог позивач послався на приписи ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України та на те, що відповідач порушив умови договору купівлі продажу природного газу № 019/14-ПР, укладеного між сторонами 26.11.13 р..

Рішенням господарського суду Херсонської області від 17.12.15 р. (суддя Нікітенко С.В.) позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, з відповідача стягнуто 56408849,17грн. основного боргу, 1187360,43 грн. 3% річних, 26212946,72 грн. інфляційних втрат, 11519980,24 грн. та 173887,45 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено: щодо інфляційних втрат в сумі 902603,94 грн. через помилкове включення до суми, з якою їх обраховано інфляційних відсотків за попередні періоди прострочення боргу; щодо пені в сумі 3839993,41грн. через зменшення судом заявленої суми на 25% за ст.551 ЦК України та п.3 ч.1 ст.83 ГПК України; щодо штрафу в сумі 5071572,31грн. з посиланням на ст.61 Конституції України через неможливість притягнення до юридичної відповідальності за те саме правопорушення, за яке вже стягується пеня.

З вказаним рішенням місцевого господарського суду ПАТ "НАК "Нафтогаз України" погодилося лише в частині щодо стягнення основного боргу, річних та інфляційних відсотків. Не погоджуючись з рештою рішення, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 50710572,31грн. 7% штрафу та 3839993, 41грн. пені; в оскарженій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначені в позові суми пені та штрафу у повному обсязі; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права; неповно зясовано обставини, що мають значення для справи; визнано встановленими обставини, які не доведені, оскільки:

- суд, відмовляючи у стягненні штрафу, помилково послався на ст.61 Конституції України, яка відповідно до рішення Конституційного суду України від 27.10.99р. №1-15/99 стосується лише фізичних осіб, та порушив приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а також не взяв до уваги сталу практику Вищого господарського та Верховного суду України щодо означеного питання;

- суд порушив ст.ст. 230-231 ГК України, п.7.2 оскаржуваного договору, ст.ст. 549-551 ЦК України та безпідставно зменшив пеню, бо позивач не отримав компенсацію збитки, завданих залученням кредитів на покриття боргів. Крім того, відповідач не надав доказів винятковості даного випадку, як підставу для зменшення штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" спростовувало доводи апеляційної скарги та просило залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 17.12.15р. залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2013р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) і ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" (Покупець) укладений договір №019/14-ПР купівлі-продажу природного газ, відповідно до умов пп.1.1, 1.2 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб і покупець є кінцевим споживачем. /а.с.10-15/.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві, з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, газ обсягом до 23900 тис. куб. м. з розбивкою їх по місяцях та кварталах.

Відповідно до умов п.5.2. договору сторони затвердили, що ціна до сплати за 1000 куб. м. газу становить 4473,82грн..

Відповідно до умов п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється поетапно, з остаточним розрахунком до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до умов п. 7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" виконала свої зобов'язання за даним договором, передавши відповідачу протягом березня - грудня 2014р. природний газ на загальну суму 72451033,06 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень та скріплені їхніми печатками, а саме: - від 31.03.14р. на суму 14564588,04 грн.;- від 31.10.14р. на суму 5542183,89 грн.;- від 30.11.14р. на суму 21024580,08 грн.; - від 31.12.14р. на суму 31319681,05 грн. /а.с.23-26/. Відповідач свої зобов'язання за договором в частині оплати за отриманого газу виконав частково, а саме розрахувався в сумі 16042183,89 грн., що сторонами не заперечується.

Отже, на момент звернення з позовом до суду, сума основного боргу ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" становить 56 408 849 грн. 17 коп., а тому місцевий господарський суд правомірно у відповідності із умовами договору та вимогами ст.526 ЦК України стягнув з відповідача вказаний борг.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, а згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Підставою для звільнення боржника від відшкодування таких втрат є лише погашення заборгованості, тобто виконання грошового зобовязання належним чином.

При цьому відповідно, до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Таким чином, штраф і пеня є одним видом юридичної відповідальності, а саме неустойкою, яка підлягає стягненню відповідно до умов договору, оскільки сторони в договорі передбачили і штраф і пеню, висновок суду про неможливість їх одночасного стягнення дійсно суперечить чинному законодавству та не узгоджується з приписами Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», а саме з п. 2.1, відповідно до якого застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф, як лише форми її сплати. Хибним в даному випадку є посилання суду на ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення, оскільки вона міститься у розділі «Права, свободи та обовязки людини і громадянина», тобто стосується лише фізичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку із несвоєчасністю розрахунків за отриманий газ, позивачем нараховані ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" пеня, 7% штрафу, 3% річних та сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

За поданим позивачем розрахунком пені, який здійснений у відповідності із п. 7.2 договору та згідно до п.6 ст.232 ГК України за 6 місяців, тобто з 15.04.14р. по 14.10.14 р. (181 день), її розмір становить 15359973,65 грн.. Приймаючи рішення господарський суд обґрунтовано згідно до ст. 233 ГК України, дійшов висновку про необхідність зменшення суми пені на 25% чи на 3839993,41 грн., оскільки цілком правомірно прийняв до уваги те, що: природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, якою опалюється більша частина міста Херсон. Споживачами послуг з теплопостачання є населення, медичні та освітні заклади, бюджетні установи. Через низьку платіжну дисципліну споживачів, ПАТ "Херсонська ТЕЦ" має значну дебіторську заборгованість; його майновий та фінансовий стан в період економічної кризи не може забезпечити прибутковість підприємства /що відображено в наданих балансі та звіті про фінансові результати-а.с.50-52/; а також відсутність шкоди іншим особам. Твердження скаржника про те, що він зазнав збитків, завданих залученням кредитів на покриття боргів, судова колегія відхиляє, як голослівне, оскільки воно не підтверджено належними та допустимими доказами в порядку ст.ст.32-36 ГПК України. Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованим застосування ст.83 ГПК України і погоджується з означеним висновком місцевого господарського суду, а тому оскаржене рішення в цій частині залишає без змін.

За вищенаведених підстав, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд помилково відмовив у задоволенні частини позовних вимог про стягнення 7% штрафу від суми простроченого платежу, але дійшла висновку про необхідність зменшення суми, заявленого до стягнення штрафу, до 25%, чи до 1267881,83 грн. з тих же підстав, з яких зменшено розмір пені, а тому оскаржене рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а вказані позовні вимоги частковому задоволенню.

Відповідно до обґрунтованих розрахунків, розмір суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, та 3 % річних станом на день погашення відповідачем основного боргу, становить відповідно 26212946,72 грн. та 1187360,43 грн., їх правомірно стягнуто судом на підставі ст.625 ЦК України, з чим погодилися обидві сторони, тому в цій частині рішення суду залишається без змін.

За таких обставин, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Херсонської області від 17.12.15 р. скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "НАК"Нафтогаз України" щодо стягнення 7% штрафу від суми простроченого платежу у розмірі 1267881, 83 грн..

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача та позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково, рішення господарського суду Херсонської області від 17.12.2015 р. по справі № 923/1808/15 скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 56408849 грн. 17 коп. основного боргу, 11519980 грн. 24 коп. пені, 1267881 грн. 83 коп. штрафу, 26212946 грн. 72 коп. збитків від інфляції, 1187360 грн. 43 коп. - 3% річних, 181128 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви.

В решті позову відмовити."

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її проголошення.

Відповідно до ст. 110 ГПК України постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 15.02.16 р..

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя В.М. Головей

Суддя С.І. Колоколов