КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 910/25804/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ропій Л.М.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Гетіков В.М.

від відповідача: не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Київській області

на рішення

господарського суду міста Києва

від 24.11.2015 року

у справі № 910/25804/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Державного підприємства "Спеціалізована державна

експертна організація - Центральна служба Української

державної будівельної експертизи"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення 199 813,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 р. позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 11-А, ) на користь Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (01133, м. Київ, бул. Л. Українки, буд. 26, ) основну заборгованість в розмірі 116972 ( сто шістнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дві) грн. 42 коп., проценти річних у розмірі 4518 (чотири тисячі п'ятсот вісімнадцять) грн. 66 коп., інфляційні нарахування в розмірі 63939 (шістдесят три тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 67 коп., пеню в розмірі 14382 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят дві) грн. 79 коп., судовий збір в розмірі 2997 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Служба автомобільних доріг у Київській області звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 р. та прийняти нове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 р. Службі автомобільних доріг у Київській області відновлено строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 р., прийнято її до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.02.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/25804/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Київській області.

В судове засідання 16.02.2016 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 07 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 28-0355-13 на виконання експертизи проекту будівництва

Згідно з умовами Договору № 28-0355-13, ДП "Укрдержбудекспертиза" виконало експертизу проекту "Будівництво південно-східного обходу м. Кагарлика автомобільної дороги Київ-Знам'янка, Кагарлицького району Київської області".

Пунктом 5.1. Договору № 28-0355-13 передбачено, що приймання замовником виконаних робіт за цим Договором оформляється актом приймання - передачі виконаних робіт. Сторони підписали Акт приймання-передачі виконаних робіт від 10.06.2014 року, яким засвідчили належне виконання та прийняття зазначених робіт.

Відповідно до п. 2.2. Договору № 28-0355-13 та Протоколу погодження договірної ціни, позивач та відповідач погодили вартість виконаних робіт у розмірі 116972,42 грн.

Згідно з п. 2.4. Договору № 28-0355-13, відповідач у строк не більше п'яти календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі виконаних робіт зобов'язується здійснити на користь ДП "Укрдержбудекспертиза" оплату у розмірі 100% вартості виконаних робіт за Договором.

Відповідно до пп. 3.1.3. п. 3.1. Договору № 28-0355-13 відповідач зобов'язаний оплатити роботи в порядку та строки, передбачені даним Договором.

Позивач зазначав, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором, а саме порушив п. 2.4 та пп. 3.1.3 п. 3.1 договору.

Позивач зазначав, що заборгованість відповідача за договором складає 116972,42 грн., крім того, позивач просив стягнути 4518,66 грн. 3% річних, інфляційних нарахувань в розмірі 63939,67 грн., пеню в розмірі 14382,79 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі - ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 116972,42 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі порушення строків виконання своїх зобов'язань за договором винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від вартості робіт за договором за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 14382,79 грн. Колегія суддів, перевіривши даний розрахунок підтримує висновок суду першої інстанції про задоволення пені в розмірі заявленому позивачем.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 4518,66 грн. та. інфляційні втрати в розмірі 63939,67 грн., що відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Крім того, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.05) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.04) зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 року у справі №910/25804/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/25804/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

Л.М. Ропій