КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа№ 910/23898/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Горпинченко Л.В.,

від відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна»

на рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р.

по справі №910/23898/15 (суддя - Пригунова А.Б.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна»

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про визнання договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2015р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015р. по справі №910/23898/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Договір застави №б/н від 27.03.2012р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» визнати дійним з моменту укладення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» прийнято до провадження.

Відповідач заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. без змін, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.02.2012р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Біопаливна аграрна компанія» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №2012/02/27, за умовами якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця товар, а покупець прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. /а.с. 12/.

27.03.2012р. товариством з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» (заставодержатель) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (заставодавець) підписано договір застави транспортного засобу, за яким забезпечено вимоги заставодержателя, що випливають із договору купівлі-пролажу №2012/02/27 від 27.02.2012р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Біопаливна аграрна компанія», за умовами якого заставодержатель зобов'язався поставити та передати у власність ТОВ «Біопаливна аграрна компанія» насіння кукурудзи «ЗУМ 0235» - 800 пос. од., та насіння соняшника «Манету» - 500 пос. од., а ТОВ «Біопаливна аграрна компанія» зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього 1 335 000,00 грн. в строки і порядку передбачених договором купівлі-продажу №2012/02/27 від 27.02.2012р. /а.с. 10/.

В забезпечення виконання зобов'язання вказаних у п. 1.1. цього договору заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає у заставу належний йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, автомобіль марки «Hyundai» модель «ІХ 35», 2011року випуску, кузов НОМЕР_3, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований УДАІ ГУ МВС України 05.10.2011р. (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору застави право застави виникає з моменту підписання даного договору сторонами.

11.04.2012 р. Київською міською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження автомобіля «Hyundai» модель «ІХ 35», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі договору застави б/н від 27.03.2012 р. /а.с. 116/.

08.07.2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Заатен-Уніон Україна» зверталось до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з вимогою про нотаріальне посвідчення договору застави б/н від 27.03.2012р. /а.с. 43/.

Доказів реагування матеріали справи не містять.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п. 1 ст. 585 Цивільного кодексу України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» (в ред. чинній на момент укладення правочину) договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про заставу» (в ред. чинній на момент укладення правочину) недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Відповідно до п. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Враховуючи пряму вказівку Закону щодо нотаріального посвідчення договору застави, невиконання такої умови тягне наслідком недійсність (нікчемність) відповідного правочину.

Відповідно до п. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» нотаріальне посвідчення правочинів (договорів) є обов'язковим лише у передбачених законом випадках або коли сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору (частина четверта статті 639 ЦК України). Зокрема, вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення правочину встановлено для довіреності, що видається у порядку передоручення, договору іпотеки, договору купівлі-продажу об'єкта приватизації державного майна, договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи тощо; при цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У зв'язку з недодержанням вимоги щодо нотаріального посвідчення правочинів нікчемними є лише такі правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню чи такі, умовами яких передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення.

У вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які піддягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 ЦК України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

Позивачем в порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не наведено та не доведено належними та допустимими доказами досягнення усіх істотних умов договору, повного чи часткового виконання договору, а державна реєстрація предмета застави не є виконання договору застави.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Так само не підлягає застосуванню позовна давність.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015р. у справі №910/23898/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2015р. у справі №910/23898/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/23898/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова