ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 лютого 2016 р. Справа № 918/1400/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Спільного підприємства "Роланд-Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 1 740 477,61 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

У засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 11 січня 2016 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з Спільного підприємства "Роланд-Україна" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач) заборгованості за укладеними між сторонами договорами про порядок здійснення розрахунків від 10.08.2011 року № 1-1 в/в-вик та № 1-2 в/в-вик і додатковими угодами до цих правочинів у сумі 1 740 477,61 грн., з яких: 1 000 000,00 грн. - штраф, 366 967,16 грн. - пеня, 25 414,48 грн. - 3% річних, 348 095,97 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

10.08.2011 року позивач (кредитор) та відповідач (боржник) з метою встановлення порядку погашення боргу, що виник у боржника перед кредитором на підставі договору №1-1 в/в про відступлення права вимоги від 01.07.2011 року та на підставі договору №1-2 в/в про відступлення права вимоги від 01.07.2011 року, уклали договори про порядок здійснення розрахунків № 1-1 в/в-вик та № 1-2 в/в-вик.

Відповідач заборгованості в розмірі 627 199,95 грн. не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду. Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1157/14 від 20.08.2014 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 703 091,14 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 18 816,00 грн. 3 % річних та 92 567,84 грн. пені.

Станом на день звернення до суду вказане судове рішення не виконане, відтак позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 25 414,48 грн. 3% річних, 348 095,97 грн. інфляційних, 366 967,16 грн. пені та 1 000 000,00 грн. штрафу.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 549, 599, 625 ЦК України, ст.ст. 202, 231 ГК України.

Ухвалою суду від 16.12.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 12.01.2016 року (суддя Павленко Є.В.).

24.12.2016 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому заборгованість, як і відповідальність за невиконання грошових зобов'язань, визнає, однак у зв'язку з припиненням виробничої діяльності погасити суму борг змоги не має.

Ухвалою суду від 12.01.2016 року розгляд справи відкладено на 26.01.2016 року.

У зв'язку з прийняттям Указу Президента України № 21/2016 від 23.01.2016 року "Про переведення суддів", який набрав чинності з моменту його прийняття, суддю Господарського суду Рівненської області Павленка Євгена Валерійовича переведено на роботу на посаду судді Господарського суду міста Києва, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату від 25.01.2016 року № 01-04/16/2016 призначено повторний автоматизований розподіл, за результатами якого справу № 918/1400/15 передано на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суд від 25.01.2016 року справу № 918/1400/15 прийнято до свого провадження.

25.01.2016 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суду стягнути з відповідача 25 414,48 грн. 3% річних, 348 095,97 грн. інфляційних, 366 967,16 грн. пені та 1 000 000,00 грн. штрафу (за договором про порядок здійснення розрахунків № 1-1 в/в-вик від 10.08.2011 року).

Ухвалою суду від 26.01.2016 року розгляд справи відкладено на 08.02.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.08.2011 року між позивачем (кредитор) та відповідачем (боржник) з метою встановлення порядку погашення боргу, що виник у боржника перед кредитором на підставі договору №1-1 в/в про відступлення права вимоги від 01.07.2011 року та на підставі договору №1-2 в/в про відступлення права вимоги від 01.07.2011 року, укладено договори про порядок здійснення розрахунків № 1-1 в/в-вик та № 1-2 в/в-вик (договори).

У п. 2.1. вказаних договорів розмір заборгованості боржника перед кредитором становить 587 659,95 грн. та 39 540,00 грн. відповідно.

Відповідно до п. 2.1. договорів погашення з боку боржника суми заборгованості, зазначеної в п. 2.1. договорів, буде здійснюватися в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів з рахунку боржника на рахунок кредитора, що зазначені в розділі 5 договорів.

Згідно з п.п. 2.3., 2.4. договорів з врахуванням змін, внесених додатковими угодами № 1 від 09.08.2012 року, погашення з боку боржника суми заборгованості, зазначеної в п. 2.1. договорів, буде здійснено до 01.08.2013 року. Погашення заборгованості боржником може здійснюватися як частинами, так і повністю, але в будь-якому випадку повний розрахунок повинен бути проведений не пізніше 01.08.2013 року.

Проте відповідач заборгованість за вказаними договорами в обумовлений строк не сплатив, у зв'язку з чим рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1157/14 від 20.08.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто 703 091,14 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 18 816,00 грн. 3 % річних та 92 567,84 грн. пені, нарахованих з 01.08.2013 року по 01.08.2014 року.

Вказаним судовим рішенням встановлено підстави виникнення та розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

За приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перевірку правильності нарахування заявлених до стягнення 3% річних, нарахованих за період з 02.08.2014 року по 07.12.2015 року, та інфляційних, нарахованих за період з 01.08.2014 року по 01.11.2015 року, встановив, що розмір перших становить 25 414,49 грн. (при заявленому - 25 414,48 грн.), а других - 348 095,97 грн. (при заявленому - 348 095,97 грн.) (розрахунок додається), отже 3% річних та інфляційні підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Стосовно нарахування позивачем пені та штрафу, то слід зазначити таке.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (Постанова Верховного Суд України від 27.04.2012 року № 3-24гс12).

У договорах з врахуванням змін, внесених додатковими угодами № 2 від 01.09.2014 року, сторонами передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договорів у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, зокрема за п. 3.4. за несвоєчасне погашення суми боргу боржник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за жодний день прострочення платежу від суми заборгованості. Нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання припиняється через три роки від дня коли зобов'язання мало бути виконане. У випадку невиконання зобов'язань за цими договорами винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 1 000 000,00 грн.

Відтак, стягненню з відповідача підлягає також пеня та штраф (за договором про порядок здійснення розрахунків № 1-1 в/в-вик).

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перерахувавши розмір пені, нарахованої за період з 02.08.2014 року по 07.12.2015 року, суд встановив, що її розмір 366 989,30 грн. (при заявленому - 366 967,16 грн.), відтак пеня підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів факт неналежного виконання зобов'язання, а відповідач вказаних обставин не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Спільного підприємства "Роланд-Україна" (вул. Індустріальна,6а, смт. Квасилів, Рівненський район, Рівненська область, 35350, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 25 414,48 грн. 3% річних, 348 095,97 грн. інфляційних, 366 967,16 грн. пені, 1 000 000,00 грн. штрафу та 26 107,17 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 08.02.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.