РІШЕННЯ

03 лютого 2016 року Справа № 913/1254/15

Провадження №26/913/1254/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД» м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буденергосервіс» м.Луганськ

про стягнення 261089,59грн

Суддя Масловський С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіренісю № 09-2016 від 01.01.2016;

від відповідача: представник не прибув;

В судовому засіданні 03.02.2016 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД» звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буденергосервіс» про стягнення заборгованості за договором постачання №179 від 10.07.2013 у розмірі 261089 грн 59 коп., з яких:

- неустойка (пеня) у розмірі 17717 грн 08 коп.;

- штраф у розмірі 26290 грн 32 коп.;

- інфляційні витрати 3635 грн 51 коп;

- 3% річних у розмірі 11361 грн 08 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.12.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 20.01.2016, ухвалою від 20.01.2016 відкладено на 03.02.2016.

В судовому засіданні 03.02.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд позов задовольнити.

Відповідач своїх представників з судове засідання 03.02.2016 не направив, вимог ухвали суду щодо надання витребуваних документів не виконав, письмових пояснень по суті спору, письмовий відзив на позов з наданням доказів не надав. Про проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на позов та письмові пояснення по суті спору через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Справа розглядається в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

В С Т А Н О В И В:

10.07.2013 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «АББ ЛТД», як постачальником, та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Буденергосервіс», як покупцем, укладено договір поставки №179 від 10.07.2013. Умовами договору сторони погодили, що постачальник постачає покупцю електротехнічне обладнання (далі обладнання), за типами, ціною, технічними характеристиками та в кількості згідно з додатком 1, який є невідємною частиною цього договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити обладнання відповідно до умов цього договору (п.1.1). Загальна вартість обладнання з ПДВ складає 507441,60 грн (п.2.1). Оплата обладнання здійснюється шляхом перерахування безпосередньо на рахунок постачальника грошових коштів у два етапи: 1 етап - попередня оплата 50% - 253720,80 грн, в тому числі ПДВ 42286,80 грн протягом 10 днів з моменту підписання договору обома сторонами. 2 етап - попередня оплата 50% - 253720,80 грн, в тому числі ПДВ 42286,80 грн протягом 5 днів від дати отримання повідомлення про готовність обладнання до постачання постачальнику з заводу-виробника (п.п.2.2, 2.2.1, 2.2.2). При невиконанні, неналежному виконанні платежів згідно зі строками, що вказані у п.2.2, покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від своєчасно сплаченої суми, за кожен день затримки, але не більш подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно (неналежно) сплаченої суми, та не більш 5% від розміру такої несвоєчасно сплаченої суми. У випадку невиконання, неналежного виконання покупцем платежу за п.п.2.2.2 в повному розмірі протягом більш ніж 30 днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від загальної вартості обладнання (з ПДВ) (п.6.2). Цей договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами та діє до 10.07.2015 (п.9.1).

30.10.2013 сторонами підписана додаткова угода №1, в якій сторони погодили, що загальна вартість обладнання з ПДВ складає 525806,40 грн. Пункт договору 2.2.2. викласти в новій редакції, а саме: 2 етап - попередня оплата у розмірі 60000,00 грн, в тому числі ПДВ 10000,00 грн сплачено за курсом 11,36 грн/євро. Пункт договору 2.2.3. викласти в новій редакції, а саме: 3 етап - попередня оплата у розмірі 212085,60 грн, в тому числі ПДВ 35347,60 грн, розраховано за курсом 11,26 євро/грн.

04.11.2013 відповідачу було поставлено обладнання, що підтверджується видатковою накладною № від 04.11.2013 та довіреністю на отримання товару №31-10-13-05 від 31.10.2013. Оплата відповідачем за даною поставкою на день розгляду матеріалів справи не здійсненна.

Як зазначає позивач у позові, відповідачем було здійснено лише часткову оплату, у розмірі 323720,80 грн наступними платежами: 253720,80 грн -10.07.2013; 60000 грн 30.10.2013; 10000 грн 05.02.2014.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, доказів належного виконання ним зобовязань щодо оплати поставленого йому обладнання за договором поставки №179 від 10.07.2013 не надав.

Частина 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України. Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання, в силу вимог ст.526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст.692 Цивільного кодексу України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п1. ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частин 1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що позивачем на виконання умов договору поставки №179 від 10.07.2013, як постачальником було поставлено відповідачу, а останнім прийнято обладнання на загальну суму 525806,40 грн, що підтверджується видатковою накладною № від 04.11.2013 та довіреністю на отримання товару №31-10-13-05 від 31.10.2013. Однак, відповідач, як покупець, свій обовязок в повному обсязі отриманого у власність обладнання у встановленій п.2.2.1. договору та п.2 додаткової угоди №1 від 30.10.2013 строк не виконав, обладнання передане позивачем за договором поставки №179 від 10.07.2013 оплатив лише частково на суму 323720,80 грн, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, в сумі 202085,60 грн (525806,40 грн загальна сума поставки ) (323720,80 грн часткова оплата) = 202085,60 грн).

З огляду на вище викладене, суд встановив, що відповідачем було порушено умови договору поставки №179 від 10.07.2013, а також положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо своєчасної оплати товару.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивна вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 202085,60 грн.

Крім того, у відповідності до п.6.2 договору поставки №179 від 10.07.2013, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 17717,08 грн., штраф у розмірі 26290,32 грн, а також на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 11361,08 грн, та інфляційні витрати в розмірі 3635,51 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.7 Постанови №17 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові обовязки, в тому числі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України.

За положеннями частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у пункті 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, враховуючи те, що відповідачем прострочено виконання свого зобовязання по оплаті обладнання на суму 202085,60 грн, вказана сума не була оплачена відповідачем станом на момент розгляду справи, дійшов висновку, що відповідачем допущено прострочення виконання свого зобовязання зі своєчасної оплати отриманого обладнання, що згідно з п.6.2. договору поставки №179 від 10.07.2013 та ст.ст.611, 625, Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України є підставою для нарахування і стягнення інфляційного збільшення суми боргу, пені, штрафу та 3% річних за прострочення виконання зобовязання.

Господарський суд встановив, що днем оплатити товару є прийняття товаророзпорядчих документів (відповідно до п. 1.7 Постанови №17 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012), а саме 04.11.2013 (дата видаткової накладної № від 04.11.2013), а нарахування позивачем пені починаючи з 06.02.2014 є безпідставним. Початком нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобовязання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі №3-120гс14, пеня має нараховуватись з 05.11.2013 по 05.05.2014. Також, суд вважає, що початком періоду нарахування 3% річних та інфляційних витрат є 05.11.2013. Але, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а позивачем заявлено період з 06.02.2014 по 08.08.2014, період нарахування пені є період з 06.02.2014 по 05.05.2014; періодом нарахування 3% річних є період з 06.02.2014 по 09.12.2015; періодом нарахування інфляційних витрат є період з лютого 2014 по грудень 2015.

Судом здійснено перерахунок пені з 06.02.2014 по 05.05.2014 та встановлено, що розмір пені складає 1257,15 грн, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 1257,15 грн.

Також, судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних витрат та встановлено, що розмір 3% річних складає 11161,77 грн (заявлено позивачем 11361,08 грн), а розмір інфляційних витрат складає 158833,47 грн (заявлено 3635,51 грн). Але, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, то стягнення інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню в межах заявлених вимог, а саме: 3% річних у сумі 11161,77 грн, інфляційні витрати у сумі 3635,51 грн.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок штрафу з якими суд погоджується, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 26290,32 грн, є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою що підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: сума основного боргу 202085,60 грн., пені в сумі 1257,15 грн, 3% річних у розмірі 11161,77 грн, а також інфляційні витрати в сумі 3635,51 грн.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 3283,50 грн.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Буденергосервіс (, вул. Дачная, буд. 1 А м. Луганськ, 91024) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АББ ЛТД (, вул. Миколи Грінченка, буд. 2/1 м.Київ, 03680) основний борг 202085 (двісті дві тисячі вісімдесят пять) грн 60 коп., пеню в сумі 1257 (одна тисяча двісті пятдесят сім) грн 15 коп., 3% річних у розмірі 11161 (одинадцять тисяч сто шістдесят один) грн 77 коп, інфляційні витрати в сумі 3635 (три тисячі шістсот тридцять пять) грн 51 коп, а також 3283 (три тисячі двісті вісімдесят три) 50 грн витрат по сплаті судового збору,

3. Видати наказ відповідно до статті 116 Господарсько-процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.2016

Суддя С.В. Масловський