ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 16/89-1707

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

при секретарі Угриновська І.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз, б/н від 21.12.2015 (вх.№01-05/174/16 від 12.01.2016)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 про залишення без розгляду скарги Публічного акціонерного товариства Тернопільміськгаз,б/н від 05.11.2015 на дії державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2при виконанні рішення суду у справі № 16/89-1707 про стягнення заборгованості

стягувач : Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

боржник : Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз, м. Тернопіль

за участю представників:

стягувача: не зявився (належно повідомлений).

боржника: ОСОБА_3 (довіреність № 5 від 20.01.2016)

органу виконання: не зявився (належно повідомлений).

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» звернулося до Господарського суду Тернопільської області зі скаргою на дії державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 при виконанні рішення суду у справі № 16/89-1707 про стягнення заборгованості. Скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо винесення постанови № 22756867 від 25.06.2015 про поновлення виконавчого провадження та постанови від 28.07.2015 про стягнення виконавчого збору у розмірі 146 099, 17 грн, визнати недійсними та скасувати ці постанови та зобов'язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 24353632 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2010 у справі №16/89-1707.

Крім того, скаржник просив поновити строк, встановлений ст. 121-2 ГПК України, на подання скарги.

Скаржник вказує, що виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2010 №16/89-1707, виданого на виконання рішення від 22.11.2010 у справі №16/89-1707, було зупинене 30.05.2013 у звязку з внесенням ПАТ «Тернопільміськгаз» до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до ЗУ «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». На підставі ЗУ «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованість, присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2010 у справі №16/89-1707 була списана, про що він повідомив орган виконання, який мав закінчити виконавче провадження у звязку із списанням заборгованості.

Скаржник стверджує, що 30.09.2015 ПАТ «Тернопільгаз» передав йому постанову від 28.07.2015 №36819395 про арешт коштів боржника, зі змісту якої він довідався про винесення органом виконання оскаржуваних постанов про поновлення виконавчого провадження від 25.06. 2015 та про стягнення виконавчого збору від 28.07.2015. Скаржник зазначає, що він не міг своєчасно подати скаргу, оскільки юрисконсульт ПАТ «Тернопільміськгаз» ОСОБА_3 з 17.09.2015 по 16.10.2015 перебував у щорічній відпустці. На підтвердження клопотання про відновлення пропущеного строку скаржник подав акт прийому-передачі кореспонденції від 30.09.2015 та копію наказу № 254 від 01.09.2015 про надання відпустки.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 у справі №16/89-1707 (суддя С.О. Хома) скаргу ПАТ «Тернопільміськгаз» залишено без розгляду. Ухвала суду мотивована положеннями ст. ст. 38, 53, 121 -2 ГПК України та п. 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

При прийнятті названої ухвали суд першої інстанції виходив з того, що згідно з актом приймання-передачі кореспонденції від 30.09.2015 представник ПАТ «Тернопільгаз» ОСОБА_4 передала, а представник ПАТ «Тернопільміськгаз» ОСОБА_3М отримав поштову кореспонденцію - постанову державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 28.07.2015 №36819395. В той же час скаржник стверджує, що згідно з наказом юрисконсульт ОСОБА_3 з 17.09.2015 по 16.10.2015 перебував у відпустці, тому скаржник не міг своєчасно подати скаргу на дії органу виконання. Суд критично оцінив ці докази, оскільки з них випливає, що юрисконсульт ОСОБА_3 у період відпустки підписав акт від 30.09.2015 та отримав постанову по арешт коштів боржника. Крім того, суд зазначив, що скаржником не наведено причинного звязку між перебуванням юрисконсульта ОСОБА_3 у відпустці та поданням скарги в порядку ст. 121-2 ГПК та вказав заявник не позбавлений права при необхідності залучити інших своїх працівників чи осіб, не повязаних трудовими відносинами. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в відновленні пропущеного строку та залишення скарги ПАТ «Тернопільміськгаз» без розгляду, оскільки скаржником не доведено наявності поважних причин пропуску 10-денного строку на подання скарги на дії органу виконання.

ПАТ «Тернопільміськгаз» не погодилося з ухвалою суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду. В апеляційній скарзі апелянт посилається на ст. 121-2 ГПК України, абзац 3 підпункту 9.7. пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» та зазначає, що якщо обовязок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде висновку про порушення у звязку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі. Вважає, що місцевий господарський при винесенні оскаржуваної ухвали припустився помилки, пославшись на ст.121-2 ГПК України, оскільки застосування зазначеної процесуальної норми у даному випадку не є підставою для залишення скарги без розгляду.

У відзиві ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» просить залишити ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 у даній справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Стверджує, що не вважає поважною зазначену боржником причину прописку строку на подання скарги на дії ДВС, оскільки ПАТ «Тернопільміськгаз» не припиняє своєї господарської діяльності у звязку з відсутністю на місці того чи іншого працівника.

В судовому засіданні 26.01.2016 представник скаржника підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Стягувач та перший відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції явки своїх представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу,заслухавши пояснення представника скаржника, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скаргам не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 4 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIVвстановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно з п. 9.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлений у частині першій статті 121- 2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121- 2 ГПК судом без

У постанові пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" викладено правову позицію, згідно з якою скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями, зокрема, ГПК ( п. 3 постанови). При цьому судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст. 26, ч. 4 ст. 57 Закону N 606-XIV, ст. 121 - 2 ГПК), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст. 248 22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85, 89 ЦПК, залишається без розгляду. Відповідно до ст. 53 ГПК у разі відмови у відновленні пропущеного строку постановлюється ухвала ( п. 5 постанови).

Отже, з положень названих норм та постанов випливає, що встановлений у частині першій статті 121- 2 ГПК десятиденний строк для подання скарги на дії чи бездіяльність органів ДВС є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений. Підставою для відновлення строку є поважна причина (причини) пропуску строку. Обгрунтування наявності поважної причини (причин) пропуску строку подання скарги та подання доказів на підтвердження обґрунтування покладається на особу, яка подає скаргу.

Заявляючи у скарзі, яка була подана до суду першої інстанції 05.11.2015, клопотання про відновлення пропущеного строку на подання скарги на дії органу ДВС, в якій оскаржують дії органу виконання щодо винесення постанови про поновлення виконавчого провадження від 25.06.2015 та постанови про стягнення виконавчого збору від 28.07.2015 та оскаржуються ці постанови, скаржник стверджує, що про винесення органом виконання названих постанов йому стало відомо 30.09.2015 з отриманої від ПАТ «Тернопільгаз» постанови про арешт коштів боржника від 28.07.2015 №36819395. При цьому посилається на акт від 30.09.2015.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з актом приймання-передачі кореспонденції від 30.09.2015 представник ПАТ «Тернопільгаз» ОСОБА_4 передала, а представник ПАТ «Тернопільміськгаз» ОСОБА_3М отримав поштову кореспонденцію - постанову державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 28.07.2015 №36819395. З цього акту вбачається, що названа постанова була адресована скаржнику - ПАТ «Тернопільміськгаз» та надіслана на адресу: м. Тернопіль, вул. Чернівецька, 54 а.

З матеріалів справи вбачається, що така адреса ПАТ «Тернопільміськгаз» вказана у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2010 у справі №16/89-1707, а згідно з витягом з ЄДРПОУ, виданим станом на 06.05.2014, місцезнаходженням ПАТ «Тернопільміськгаз» є : м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 20.

Відтак, відповідно до ч.1 ст. 121-2 ГПК України 10-денний строк на подання скарги з дня, коли скаржнику стало відомо про оскаржувані постанови органу виконання, закінчився 10.10. 2015, в той час як скарга подана до суду 05.11.2015. Отже, скарга подана з пропуском встановленого строку.

Обґрунтовуючи наявність поважної причини пропуску строку для подання скарги, скаржник посилається на те, що його юрисконсульт ОСОБА_3М з 17.09.2015 по 16.10.2015 перебував у відпустці. На підтвердження подав наказ № 254 від 01.09.2015 про надання юрисконсульту ОСОБА_3М щорічної відпустки з 17.09.2015 по 16.10.2015.

В судовому засіданні апеляційного суду представник скаржника юрисконсульт ОСОБА_3 підтвердив, що за актом від 30.09.2015 він отримав постанову про арешт коштів боржника від 28.07.2015 №36819395 та підписав цей акт, в той же час ствердив, що з 17.09.2015 по 16.10.2015 перебував у відпустці на підставі наказу № 254 від 01.09.2015. При цьому жодних пояснень чи доказів про відкликання його з відпустки не надав.

Отже, з доводів та доказів скаржника випливає, що ОСОБА_3 30.09.2015 не перебував у відпустці, а вчиняв дії як представник ПАТ «Тернопільміськгаз», підписав акт від 30.09.2015 та отримав постанову по арешт коштів боржника, з якої скаржник 30.09.2015 дізнався про оскаржувані постанови органу виконання. В той же час скаржник стверджує, що не міг подати скаргу у 10-денний строк з дня, коли він довідався про оскаржувані постанови ( тобто з 30.09.2015), у звязку з перебуванням юрисконсульта ОСОБА_3 в період з 17.09.2015 по 16.10.2015 у щорічній відпустці згідно з наказом № 254 від 01.09.2015.

За таких обстави апеляційний суд вважає доводи та докази скаржника необґрунтованими та суперечливими, оскільки наказ № 254 від 01.09.2015 свідчить про те, що юрисконсульт ОСОБА_3 в період з 17.09.2015 по 16.10.2015 перебував у щорічній відпустці і жодних дій від імені ПАТ «Тернопільміськгаз» в цей період ( в т.ч і 30.09.2015) не міг вчиняти, а акт від 30.09.2015 свідчить, що ОСОБА_3 не перебував у відпустці, а вчиняв дії як представник ПАТ «Тернопільміськгаз».

Слід зазначити, що скарга не була подана і в 10-денний строк після закінчення відпустки юрисконсульта ОСОБА_3 Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, скаржник не позбавлений можливості залучити у встановленому порядку до складання та подання скарги на дії ДВС інших своїх працівників чи осіб, які не перебувають з ним у трудових відносинах. Отже, в розумінні ст. 53 ГПК України перебування юристконсульта ОСОБА_3 у відпустці не можна вважати поважною причиною пропуску строку на подання скарги та підставою для його поновлення .

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що скаржником не обґрунтовано та не підтверджено належними і допустимими доказами наявності поважних причин пропуску строку для подання скарги на дії органу ДВС та наявності підстав для його поновлення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскаржуючи фактично дії органу ДВС щодо винесення названих вище постанов про поновлення виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, в апеляційній скарзі ПАТ «Тернопільміськгаз» посилається на порядок обчислення строків щодо оскарження бездіяльності органу ДВС.

Відтак апеляційний суд вважає доводи скаржника необгрунтованими, а ухвалу суду першої інстанції про залишення скарги без розгляду правомірною.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни ухвали та для задоволення апеляційної скарги.

Щодо судового збору, то ухвалою Львівського апеляційного господарського 15.01.2015 у даній справі було відстрочено ПАТ «Тернопільміськгаз» сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 у справі № 16/89-1707 до ухвалення судового рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Апеляційна скарга була подана у грудні 2015 року( вхідний номер Господарського суду Тернопільської області № 2404 від 23.12.2015).

Згідно із ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

У звязку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню із скаржника в дохід Державного бюджету України у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2015року

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105, 106,121-2 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 у справі № 16/89-1707 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопотсачанню та газифікації «Тернопільміськгаз», ідент. код 21155959, місцезнаходження 46008, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, будинок 20, в дохід Державного бюджету України 1218,00 грн судового збору.

3.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 29.01.2016

ОСОБА_5 Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко