РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа № 910/26023/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу «Темп-15»

про стягнення 229209,70 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Київенерго» звернулось до суду з позовом до ЖБК «Темп-15» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 146779,65 грн., 75505,83 грн. інфляційних втрат та 6924,22 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.06.2001 між сторонами укладено Договір № 8021010 на постачання теплової енергії у гарячій воді, згідно якого позивач здійснював відповідачу постачання теплової енергії у гарячій воді для потреб вентиляції та опалення в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року.

Відповідач, в порушення умов договору, неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати вартості поставленої теплової енергії, внаслідок чого за період з 01.10.2012 по 01.09.2015 виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 146779,65 грн.

Крім того на вказану заборгованість позивачем у відповідності до ст..625 ЦК України нараховано також 3% річних у розмірі 6924,22 грн. та інфляційні втрати в розмірі 75505,83 грн. за період з 01.11.2012 по 01.09.2015.

На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та нараховані фінансові санкції.

В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги у зв'язку з надходженням частини коштів за спожиту теплову енергію та просив стягнути суму основного боргу в розмірі 111779,62 грн, а також 3% річних у розмірі 6924,22 грн. та інфляційні втрати в розмірі 75505,83 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та вказав, що у зв'язку з частковою сплатою заборгованості в розмірі 10000 грн. та зарахуванням проведеної відповідачем оплати згідно судового наказу як оплату за теплову енергію позивачем перераховано заборгованість, яка з урахуванням всіх оплат та перерахунків становить 91779,65 грн.

Просив стягнути вказану заборгованість та нараховані інфляційні втрати та 3% річних у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, зокрема позивачем не виділено окремо обсяги теплової енергії, використаної на для потреб центрального опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого неможливо встановити які суми підлягали оплаті та виділити складову частину вартості теплової енергії, яка не покривається тарифом, затвердженим постановою КМУ від 21.07.20055 №630. Табуляграми нарахування обсягів теплової енергії є безпідставними, оскільки складені позивачем в односторонньому порядку та не узгоджені з відповідачем. Фактичні обсяги споживання теплової енергії, за розрахунками відповідача відрізняються від нарахованих позивачем обсягів. Позивачем не зазначено на підставі яких тарифів нараховано плату за поставлену теплову енергію. Крім того відповідач вказав, що частково погасив заборгованість в розмірі 45000 грн за період з 01.10.2014 по 01.05.2015 та враховуючи наявність заборгованості на час подання позову в сумі 95000 ггн. (за розрахунками відповідача) звертався до позивача з пропозицією здійснити реструктуризацію боргу за вказаний період, проте позивач відмовив уу проведенні реструктуризації, зазначивши, що проведення реструктуризації боргу можливе лиш е за весь період з 01.10.2012 по 01.09.2015.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Судом встановлено, що 01.06.2001 між АЕК «Київенерго», правонаступником якої є ПАТ «Київенерго» (постачальник) та ЖБК «Темп-15» (споживач) укладено Договір №8021010, за умовами якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з п. 2.2.1. договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження зазначеними в додатку № 1.

Пунктом 2.2.2 договору встановлено, що постачальник зобов'язується щомісячно оформляти для відповідача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (табуляграму), та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць).

Згідно п. 2.3.1 договору відповідач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами зазначеними в додатку № 2.

Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 2 239,3 Гкал/рік. Зазначена теплова енергія (2 239,3 Гкал/рік). в силу пункту 1.4 цього додатку, розподіляється в розрізі кожного кварталу року.

Пунктом 4 цього ж додатку передбачено право споживача ініціювати зміну заявленого споживання теплової енергії, що оформляється як додаток до договору, за місяць до початку відповідного кварталу.

Відповідно до п.10 додатку № 2 до договору споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

В пункті 8 додатку 2 до договору передбачено, що у разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді на гаряче водопостачання визначається як множення кількості діб споживання за місяць на величину і добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7, з урахуванням і середньомісячної температури теплоносія.

Пунктом 4.1 договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2001 року. Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Як вбачається з пояснень представників сторін та матеріалів справи, позивач на підставі вказаного договору здійснював відповідачу постачання теплової енергії в гарячій воді для потреб центрального опалення та гарячого водопостачання. При цьому облік теплової енергії для постеж опалення вівся на підставі даних приладу обліку, а на гаряче водопостачання - розрахунковим методом.

Договір постачання теплової енергії у гарячій воді є чинним, доказів його розірвання чи припинення сторонами не надано.

На виконання умов вказаного договору позивачем за період з 01.10.2012 по 01.09.2015 поставлено теплову енергію у гарячій воді, що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками, на суму 763812,89 грн.

Разом з тим, як встановлено судом з пояснень представників сторін та матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду з позовом - 02.10.2015, відповідачем за вказаний період розрахунок за поставлену теплову енергію проведено не у повному обсязі, зокрема сплачено 617033,24 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 146779,65 грн.

Вказана заборгованість фактично визнана відповідачем, який листом №5-18-3/15-з від 1.10.2015 звертався до позивача з проханням розстрочити сплату заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 146779,65 грн. на 12 місяців.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору в частині оплати поставленої теплової енергії утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача вказаної заборгованості.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача до суду з указаним позовом, відповідачем проведено часткову оплату вказаної заборгованості, зокрема в розмірі 35000 грн 23.10.2015 та 10000 грн - 24.11.2015. Крім того, на підставі заяви відповідача від 18.11.2015 позивачем зараховано в рахунок погашення боргу за спірний період 10000 грн, сплачених відповідачем 13.11.2015 з призначенням платежу - погашення боргу на підставі судового наказу № 23/359.

Таким чином, заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за спірний період становить 91779,65 грн. Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, оскільки відповідач сплатив частину боргу і вказане підтверджується позивачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення провадження в частині стягнення заборгованості в розмірі 55000 грн., яка сплачена відповідачем у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 6924,22 грн. та інфляційні втрати в розмірі 75505,83 грн. за період з 01.11.2012 по 01.09.2015. Перевіривши наданий розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, суд вважає, що вказані нарахування також підлягають стягненню з відповідача. При цьому вказані нарахування позивачем правомірно здійснені на всю суму заборгованості, яка існувала на час звернення позивача до суду, оскільки часткова оплата боргу відповідачем проведена після порушення провадження у справі.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає, що як вбачається з наявних в матеріалах справи облікових карток, у відповідності до яких відповідачу нараховано вартість спожитої теплової енергії, вказані нарахування здійснено у відповідності до умов договору, зокрема нарахування за спожиту теплову енергію для центрального опалення проведено згідно відомостей споживання теплової енергії на підставі даних засобу обліку. Нарахування за спожиту теплову енергію для потреб гарячого водопостачання здійснено на підставі договору розрахунковим методом. Доказів зміни величин споживання (нарахування) у порядку, встановленому договором відповідачем не надано. Як не надано доказів неправильного нарахування обсягу(вартості) спожитої теплової енергії. Крім того надані облікові картки містять розподіл нарахованих обсягів теплопостачання за категоріями центральне опалення та гаряче водопостачання. Нарахування здійснювалось на підставі тарифів для категорії споживачів «житлово-експлуатаційні організації», які були чинні на час таких нарахувань. Доказів застосування нечинних тарифів, чи неправильного застосування позивачем тарифів відповідачем не надано.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Таким чином, за подання до суду цієї позовної заяви позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 3438,15 грн.

Оскільки 55000,00 грн. заборгованості сплачені відповідачем після звернення позивача до суду та сплати ним судового збору, витрати зі сплати судового збору в сумі 3438,15 грн., на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Темп-15» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 29; ідентифікаційний код 318093479) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 146779 (сто сорок шість тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 65 коп. заборгованості, 6924 (шість тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн. 22 коп. 3% річних, 75505 (сімдесят п'ять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 83 коп. інфляційних та витрати зі сплати судового збору в сумі 3438 (три тисячi чотириста тридцять вісім) грн. 15 коп.

Припинити провадження у справі в частині стягнення 55000 (п'ятдесяти п'яти тисяч) грн. заборгованості.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко