донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.02.2016 р. справа №913/1020/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівБойченка К.І. Попкова Д.О., Стойка О.В.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не з'явився; ОСОБА_4 - за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Луганськ
на рішення господарського судуЛуганської області
від10.12.2015 р.
у справі№ 913/1020/15 (суддя: Фонова О.С.)
за позовомПідприємства об'єднання громадян "Краматорське учбово - виробниче підприємство українського товариства сліпих", м. Краматорськ Донецької області
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Луганськ
простягнення 56 631 грн. 70 коп.
В С Т А Н О В И В:

Підприємство об'єднання громадян "Краматорське учбово - виробниче підприємство українського товариства сліпих" (далі - ПОГ "Краматорське УВП УТОС", позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення на його користь з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5, відповідач) заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 4 від 02.04.2015 р. у сумі 50930 грн. 00 коп., пені у сумі 22 017 грн. 98 коп.

В процесі розгляду місцевим господарським судом даної справи, позивач зменшив розмір позовних вимог та за остаточними вимогами просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з орендної плати за період користування з квітня 2015 р. по серпень 2015 р. включно у сумі 50 930 грн. 00 коп., пеню за період з 21.05.2015 р. по 30.09.2015 р. у сумі 5 701 грн. 70 коп. за договором оренди нежитлового приміщення № 4 від 02.04.2015 р.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.12.2015 р. у справі № 913/1020/15 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати у сумі 50 930 грн. 00 коп., пеню у сумі 5 701 грн. 70 коп., а також судовий збір у сумі 945 грн. 57 коп.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду ФОП ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПОГ "Краматорське УВП УТОС" до ФОП ОСОБА_5 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, при неповному з'ясуванню обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги стверджує, що він виготовив для позивача вікна на загальну суму 30 402 грн. 04 коп. та просив його зарахувати зазначену суму у погашення орендної плати, однак, позивач відмовився. Договір купівлі-продажу зазначених вікон та видаткову накладну позивач не підписав, натомість видав розпорядження від 16.09.2015 р., в якому наказав, з 17.09.2015 р. охороні підприємства з його території вантажні автомобілі орендаря не випускати, ключі від мех.майстерні не видавати. Орендатора на територію підприємства не впускати.

На думку відповідача, зобов'язання по сплаті орендної плати в сумі 30 402 грн. 04 коп. припинилось у зв'язку із зарахуванням зустрічних вимог.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, але у відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, які викладені у апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, 02.04.2015 р. сторонами укладений договір оренди №4 (далі - договір), згідно з п.п. 1.1. якого Орендодавець надає Орендарю у тимчасове користування за плату об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: 84303, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Адміністративна, 2 (далі - приміщення), з метою розміщення в ньому цеху (в т.ч. з виробництва пластикових вікон).

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі із розрахунку 20 грн. 00 коп. за 1 кв.м. на місяць.

Згідно з п. 2.2 договору, Орендар вносить орендну плату Орендодавцеві безготівковим шляхом, не пізніше 20 числа кожного місяця.

Також згідно з п. 6.4 договору, у випадку прострочення сплати орендних платежів Орендар виплачує Орендодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що свій обов'язок щодо надання приміщення орендарю виконав, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.04.2015, підписаним обома сторонами та скріпленим їх печатками.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до змісту статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач посилається на припинення зобов'язання в сумі 30 402 грн. 04 коп. у зв'язку з взаємозаліком.

Згідно з ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В обґрунтування наявності боргу ПОГ "Краматорське УВП УТОС" перед ФОП ОСОБА_5 відповідачем надано підписані в односторонньому порядку договір купівлі-продажу № 1 від 03.04.2015 р., видаткова накладна № 24/07 від 24.07.2015 р. та акт прийому-передачі виконаних робіт № 24/07 від 24.07.2015 р., а отже, відповідач не довів факту продажу товару позивачеві.

Відсутні в матеріалах справи і відомості про те, що вартість вікон, про які зазначає відповідач повинна бути зарахована в рахунок орендної плати.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо безпідставності заперечень відповідача про користування орендованим приміщенням у серпні 2015 року та необґрунтованості нарахування орендної плати за цей період, оскільки розпорядження про недопуск орендаря до орендованого приміщення датовано 16.09.2015 р. Інших доказів на підтвердження некористування орендованим приміщенням у серпні 2015 року відповідачем суду не надано.

Відповідачем в повному обсязі зобов'язання за договором щодо перерахування орендної плати не виконані, таким чином, заборгованість з боку відповідача перед позивачем склала 50 930 грн. 00 коп., доказів погашення відповідачем якої суду не надано, а тому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за період користування з квітня 2015 р. по серпень 2015 р. включно у сумі 50 930 грн. 00 коп.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 5 701 грн. 70 коп., що розрахована з 21.05.2015 р. по 30.09.2015 р., з 21.06.2015 р. по 30.09.2015 р., з 21.07.2015 р. по 30.09.2015 р., з 21.08.2015 р. по 30.09.2015 р. по кожному місяцю існування боргу, відповідно.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідальність за невнесення орендної плати у строки, встановлена договором, передбачена сторонами у вигляді пені у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення (п.6.4. договору).

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем обґрунтовано заявлено вимогу щодо стягнення пені в сумі 5 701 грн. 70 коп., яка розрахована з 21.05.2015 р. по 30.09.2015 р., а тому, вимоги у частині стягнення пені в сумі 5 701 грн. 70 коп. також підлягають задоволенню.

Позивач також просив стягнути з відповідача у порядку ст. 44 ГПК України на відшкодування вартості транспортних витрат на відрядження представника у сумі 1 299 грн. 15 коп. як судових витрат.

Судом обґрунтовано не стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування вартості транспортних витрат на відрядження представника позивача у сумі 1 299 грн. 15 коп.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Луганської області від 10.12.2015 р. у справі № 913/1020/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 10.12.2015 року у справі № 913/1020/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді Д.О. Попков

О.В. Стойка

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГСЛО