ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Справа № 904/10022/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 11/01-01 від 11.01.2016 року

від відповідача: головний юрисконсульт юридичного відділу філії "Павлоградське управління по матеріально-технічному постачанню" ОСОБА_2, довіреність № ББУ/ПУ 289/ВП/15 від 18.12.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/10022/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецбуд", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 744 225, 36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецбуд" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 744 225, 36 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/10022/15 (суддя Воронько В.Д.) позов задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецбуд" основний борг у сумі 744 225, 36 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 11 163, 38 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором поставки № 14-16/646-КП від 31.12.2014 року щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем відповідачу товару за видатковими накладними № 5 від 11.03.2015 року, № 6 від 15.04.2015 року, № 8 від 07.05.2015 року та відповідними специфікаціями, наявності боргу відповідача за поставлений за вказаними видатковими накладними товар у загальній сумі 744 225, 36 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що умовами договору поставки сторони визначили обовязок постачальника при поставці продукції надати покупцю рахунок на оплату, а виконання відповідачем свого обовязку по здійсненню розрахунку за отриману продукцію обумовлене виконанням з боку позивача по справі свого обовязку з надання рахунку на оплату. Проте, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що позивач шляхом надання належних та допустимих доказів не довів факт передачі відповідачу рахунків на оплату поставленої продукції. Посилаючись на не отримання від позивача рахунків на оплату продукції, яка поставлена позивачем відповідачу за спірними видатковими накладними, відповідач вважає, що зі свого боку він правомірно скористався правом, передбаченим п. 4.5. договору поставки, та затримав оплату поставленої йому продукції. За доводами відповідача, відповідно до ст. 666 ЦК України у разі, якщо продавець товару не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Проте, застосування наведеної правової норми щодо встановлення строку для передання документів, що стосуються товару, є правом, а не обовязком покупця. Також, враховуючи приписи ч. 1 ст. 613 ЦК України, відповідач зазнає, що позивач є кредитором, який прострочив вчинення дій щодо надання рахунків на оплату, без яких боржник не може виконати свої зобовязання з оплати продукції. а тому, в силу положень ч. 4 ст. 612 ЦК України, прострочення відповідача не настало, оскільки зумовлене простроченням кредитора. Отже, на думку відповідача, з його боку відсутнє порушення грошового зобовязання по оплаті отриманої продукції по спірним видатковим накладним, а звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію є передчасним.

Відповідно до наданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу та пояснень його представника у судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповідачем разом з поставленою продукцією отримані всі супровідні документи у відповідності до вимог договору. Посилаючись на положення п. 4.4. договору, ст. 666 ЦК України, позивач вважає, що у разі постачання продукції без товаросупровідної документації, що спричинить неможливість здійснити прийомку продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитись від приймання продукції або встановити розумний строк для її передання, а за обставин не передання і в цей строк відмовитись від договору та повернути продукцію позивачу. Однак, за доводами позивача, відповідач не здійснив повернення продукції, не видав акт тимчасового зберігання, не зробив відмітку у товаросупровідних документах про відсутність рахунків на поставлену продукцію, відповідно, на думку позивача, не підтвердив факт не отримання рахунків на оплату. Також, позивач посилається на ті обставини, що жодних претензій щодо відсутності (неповного, несвоєчасного) надання документів на продукцію, передбачених п. 4.3. договору, до нього від відповідача не надходило, що, як вважає позивач, свідчить про приймання продукції і супровідних документів. Відповідно до пояснень позивача рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Фактично рахунок (рахунок-фактура) є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише встановлення певних сум до оплати покупцям за поставлені товари, тоді як факт отримання товарів підтверджується видатковою накладною постачальника. За вказаних обставин, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на ст. 613 ЦК України.

У судовому засіданні 10.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.12.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецбуд" (постачальник) та Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) уклали договір поставки № 14-16/646-КП (далі Договір), за умовами якого (п. 1.1.) постачальник в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція) в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами цим Договором та специфікаціями, які є невід'ємною частиною Договору.

Договір з боку постачальника підписано з протоколом розбіжностей, які сторонами Договору узгоджені.

Відповідно до п. 1.2. Договору покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену йому у власність продукцію у відповідності з умовами даного Договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і у строки, погоджені сторонами в специфікаціях до даного Договору. Партією продукції є будь-яка кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом (п. 4.1. Договору).

Пункт 4.3. Договору встановлює обовязок постачальника надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); дозвіл Держгірпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документу є обов'язковим згідно норм діючого законодавства); інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.4. даного Договору. Документи (окрім податкових накладних) постачальник зобовязується надати покупцю разом з поставленою продукцією.

За положеннями п. 4.5. Договору в редакції протоколу розбіжностей, покупець вправі затримати оплату за продукцію при не наданні та/або несвоєчасному наданні оригіналів рахунків, а також інших документів, надання або передача яких постачальником є обовязковою в силу Договору, при цьому покупець не несе відповідальності за таку затримку оплати.

Зазначені в Договорі документи надаються постачальником у повному обсязі, в належному стані, оформлені у відповідності з вимогами чинного законодавства України (п. 4.6. Договору).

Датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. У разі здійснення поставки автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній (п. 4.7. Договору).

Сторонами Договору складені та підписані специфікація до Договору від 27.02.2015 року та дві специфікації до Договору від 18.02.2015 року, які визначають номенклатурний номер, найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість продукції, одиницю виміру, ціну, вартість продукції та строк її поставки.

На виконання умов Договору з урахуванням наведених вище специфікацій, які є невід'ємною частиною Договору, позивач автомобільним транспортом поставив відповідачу продукцію на загальну суму 774 225, 36 грн., а саме:

на підставі специфікації від 27.02.2015 року (а.с. 17, т. 1) за видатковою накладною № 5 від 11.03.2015 року (а.с. 18, т. 1) на суму 356 265, 36 грн. (довіреність на право отримання продукції від 06.03.2015 року, строк дії якої до 15.03.2015 року (а.с. 19, т. 1), товарно-транспортна накладна № АС0000002 від 11.03.2015 року (а.с. 20, т. 1));

на підставі специфікації від 18.02.2015 року (а.с. 21, т. 1) за видатковою накладною № 6 від 15.04.2015 року (а.с. 22, т. 1) на суму 318 000, 00 грн. (довіреність на право отримання продукції від 15.04.2015 року, строк дії якої до 24.04.2015 року (а.с. 23, т. 1), товарно-транспортна накладна № АС0000001 від 15.04.2015 року (а.с. 24, т. 1));

на підставі специфікації від 18.02.2015 року (а.с. 25, т. 1) за видатковою накладною № 8 від 07.05.2015 року (а.с. 26, т. 1) на суму 99 960, 00 грн. (довіреність на право отримання продукції від 07.05.2015 року, строк дії якої до 16.05.2015 року (а.с. 27, т. 1), товарно-транспортна накладна № АС0000001 від 07.05.2015 року (а.с. 28, т. 1)).

Факт отримання продукції, зазначеної в перелічених видаткових накладних, підтверджується підписом повноважного представника відповідача, цей факт відповідачем не заперечується; дата отримання продукції представником відповідача на видаткових накладних, всупереч положенням п. 4.7. Договору, не проставлена, що дає підстави дійти висновку, що дата отримання відповідачем продукції не є відмінною від дати видаткової накладної.

Відповідно до п. 5.4. Договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції, якщо інший більший строк відстрочки платежу не передбачений сторонами у відповідній специфікації, на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4. цього Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Специфікаціями до Договору не передбачено умов оплати продукції, відмінних від умов, наведених у п. 5.4. Договору.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини справи, умови Договору щодо строку здійснення розрахунку за поставлену продукцію (п. 5.4.), строк оплати поставленої позивачем відповідачу за спірними видатковими накладними продукції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав.

Доказів оплати вартості продукції у сумі 744 225, 36 грн. (сума позовних вимог), прийнятої від позивача за вказаними вище видатковими накладними, як на дату звернення позивача з позовом до господарського суду, так і на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення у даній справі, відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлену продукцію у сумі 744 225, 36 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 744 225, 36 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо недоведеності позивачем факту передачі відповідачу рахунків на оплату поставленої продукції та, як наслідок, правомірності реалізації позивачем свого права, передбаченого п. 4.5. Договору поставки, затримати оплату поставленої йому продукції.

Умовами укладеного між сторонами Договору поставки не передбачено обовязку складати будь-які документи в підтвердження факту передання товаросупровідних документів.

Разом з тим, пунктом 2.2. Договору сторони встановили, що перевірка дотримання постачальником умов Договору щодо кількості продукції здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітража при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.1965 року № П-6 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 12 цієї Інструкції передбачено, що приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та інше). Відсутність вказаних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції, однак в такому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті зазначається, які документи відсутні.

Позивач стверджує, що відповідачем отримані всі товаросупровідні документи у відповідності до вимог Договору.

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" заперечує отримання від позивача рахунку на оплату поставленої продукції, однак, зі свого боку, не надало актів, які б фіксували відсутність рахунків (рахунків-фактур) на відвантажений товар.

Враховуючи ті обставини, що умови Договору не передбачають обовязку складати будь-які документи в підтвердження факту передання товаросупровідних документів, а складений у відповідності з вимогами Інструкції № П-6 акт про відсутність на час приймання продукції такого супровідного документу як рахунок відповідачем до матеріалів справи не наданий, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідач не довів свої доводи щодо неодержання ним рахунку на оплату продукції.

Окрім того, пунктом 4.3. Договору передбачено передачу постачальником покупцю не лише рахунку, але і ряду інших супровідних документів; ці документи передаються покупцю разом з продукцією. Відповідач не заперечує отримання від позивача інших, ніж рахунок, супровідних документів, а прийняття відповідачем продукції без зауважень підтверджує додержання постачальником умов Договору щодо передання разом із продукцією рахунку та його отримання відповідачем.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що рахунок (рахунок-фактура) є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність чи відсутність рахунків-фактур не звільняє відповідача від обов'язку оплатити вартість поставленої позивачем продукції (такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 29.09.2009 року № 37/405).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію, визначену специфікаціями до Договору, згідно з видатковими накладними на загальну суму 774 225, 36 грн. (із яких спірною є сума 744 225, 36 грн.), що не заперечується відповідачем.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію.

Відповідач не виконав зобов'язання по оплаті отриманої продукції у встановлений Договором строк, наявність боргу перед позивачем у заявленій до стягнення сумі (744 225, 36 грн.) не спростував.

За наведеного вище, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/10022/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/10022/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 15.02.2016 року

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко