ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 921/307/13-г/4
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука П.А.,
суддіКондратової І.Д.(доповідач),
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників сторін
від прокуратуриПопенка О.С.
від позивача Козак Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПочаївського споживчого товариства
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2014 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 р.
у справі № 921/307/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області
за позовомПочаївського споживчого товариства
доПочаївської міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -
Почаївського комбінату комунальних підприємств
за участюЗаступника прокурора Львівської області
провизнання співвласником приміщення на праві спільної часткової власності
ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року Почаївське споживче товариство звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом, в якому, посилаючись на те, що ним за згодою Почаївської міської ради було зроблено поліпшення орендованого майна за договором оренди від 01.02.2004 року, в результаті якого було створено нове нерухоме майно, просило суд на підставі ч. 4 ст. 778 Цивільного кодексу (надалі - ЦК) України, ч. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року № 2269-XII (надалі - Закон № 2269-XII) визнати Почаївське споживче товариство співвласником на право спільної часткової власності орендованого вбудованого нежитлового приміщення - "Супермаркет" у розмірі 74,70 %, розташованого за адресою: м. Почаїв, вул. Возз'єднання, 5.

Почаївська міська рада проти позову заперечувала, зазначивши, що Почаївським споживчим товариством внаслідок проведеного ремонту не було створено нової речі, яка мала б істотно інші ознаки у порівнянні з попереднім об'єктом. Крім того, Почаївська міська рада зазначила, що норми Закону № 2269-XII, якими на час укладення договору оренди сторони керувались при визначенні їх прав і обов'язків у зв'язку з поліпшенням майна, не передбачали права орендаря стати співвласником орендованого майна внаслідок проведених поліпшень у будь-якому випадку, і норма ч. 4 ст. 23 була внесена до Закону № 2269-XII згідно Закону України від 27.04.2007 року № 997-V, який набув чинності після надання Почаївському споживчому товариству дозволу (31.08.2004 року) та прийняття об'єкта в експлуатацію (09.03.2006 року), а тому до спірних правовідносин сторін не застосовується. Почаївська міська рада також заявила про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.05.2013 року (суддя Бурда Н.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2013 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Скрипчук О.С., суддів : Кравчук Н.М., Матущака О.І.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.05.2013 року скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову; визнано Почаївське споживче товариство співвласником на праві спільної часткової власності орендованого вбудованого нежитлового приміщення "Супермаркет" у розмірі 74,70 %, розташованого за адресою м. Почаїв, вул. Воззєднання, 5.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2013 р. скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.05.2013 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2013 р. у справі № 921/307/13-г/4, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

У постанові від 27.11.2013 року Вищим господарським судом України зазначено, що, досліджуючи питання здійснення позивачем поліпшення орендованого майна, суд апеляційної інстанції не встановив: 1) які підрядні роботи були проведені позивачем, 2) чи може здійснений позивачем ремонт приміщення бути кваліфікований як "капітальний" або має характеристики "поліпшень", 3) не розмежував вартість витрат на поліпшення речі та вартість витрат на капітальний ремонт речі, 4) не встановив та не зазначив також й ознаки, за яким суд дійшов висновку, що орендарем була створена нова річ, проте визначення даних питань є суттєвим для вирішення спору у даній справі по суті. Також судами попередніх інстанцій не з'ясовано які саме роботи були проведені Почаївським споживчим товариством та чи є здійснений за дозволом Почаївської міської ради (рішення № 128 від 31.08.2004 року) ремонт орендного приміщення поліпшенням в розумінні ст. 778 ЦК України, а також зазначено, що встановлення обставин, які з виконаних ремонтних робіт поліпшують об'єкт оренди та яка вартість цих робіт, має визначити судовий експерт, оскільки такі висновки потребують спеціальних знань.

Оскаржуваним рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2014р. у справі №921/307/13-г/4 (суддя Шумський І.П.), прийнятим за результатами нового розгляду, відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2013 року у справі №921/307/13-г/4 (колегія суддів у складі: головуючого судді Зварич О.В., суддів: Хабіб М.І., Юрченко Я.О.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.08.2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, Почаївське споживче товариство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило суд касаційної інстанції скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2013 року та рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2014р. у справі №921/307/13-г/4 та прийняти нове рішення, яким визнати Почаївське споживче товариство співвласником на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення "Супермаркет" у розмірі 37,58 %, розташованого за адресою: м. Почаїв, вул. Воз'єднання, 5.

Касаційна скарга мотивована тим, що проведені Почаївським споживчим товариством поліпшення мають ознаки реконструкції, в результаті якої створено нову річ, що відповідно до ч. 4 ст. 778 ЦК України та ч. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є підставою для визнання останнього співвласником нової речі у розмірі 37,58 %, який визначений на підставі висновку судового експерта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника позивача та прокуратури, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги з таких підстав.

01 лютого 2004 року між Почаївським комбінатом комунальних підприємств (орендодавцем) та Почаївським споживчим товариством (орендарем) укладено договір оренди майна з правом викупу приміщення за адресою: м. Почаїв, вул. Возз'єднання, 5, загальною площею 358 кв. м.

У пункті 4.1.7 договору від 01.02.2004 р. сторони обумовили, що капітальний ремонт майна проводиться орендарем з дозволу орендодавця.

За зверненням позивача, Почаївська міська рада прийняла рішення № 128 від 31 серпня 2004 року, яким Почаївському споживчому товариству надано дозвіл виготовити проектно-кошторисну документацію на капітальний ремонт орендованого приміщення під магазин "Гастроном" і кафе "Гостинка" з його переобладнанням під магазин "Супермаркет", а також приступити до виконання будівельних робіт після виготовлення проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт та отримання дозволу в органах архітектурно-будівельного контролю на їх виконання.

В подальшому, рішенням Почаївської міської ради від 22 вересня 2004 року за № 225 Почаївському споживчому товариству дозволено долучити в склад орендованого приміщення під магазин "Гастроном" у м. Почаїв по вул. Возз'єднання, 5 частину кладових та коридору загальною площею 105,9 кв. м.

З метою виконання рішення № 225 від 22 вересня 2004 року, між Почаївською міською радою (власником майна) та Почаївським споживчим товариством (наймачем) укладено новий договір найму (оренди) від 30 листопада 2004 року згідно з умовами якого, по акту передання - приймання частини будівлі від 30.11.2004р. наймачу передано в строкове платне користування строком на 5 років 25/100 частин 5-ти поверхового житлового будинку з вбудованим нежитловим приміщенням по вулиці Возз'єднання, 5 в місті Почаїв Кременецького району Тернопільської області, вартістю 72 912 грн, загальною площею 399,9 кв. м. (частка визначена витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.08.2004 р.).

За змістом п.4.2.2 договору, Почаївське споживче товариство вправі покращувати предмет оренди (включаючи реконструкцію) виключно за письмовою згодою наймодавця.

У разі виникнення у власника наміру щодо продажу предмета оренди, згідно з п.п.4.2.4, 4.3.5 договору, наймач має переважне право на його придбання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ремонт спірного орендованого приміщення здійснювався на підставі робочого проекту переобладнання існуючого гастроному із кафе "Гостинка" під продмаг "Супермаркет" по вул. Возз'єднання, 5 у м. Почаїв, водночас доказів погодження проектної та кошторисної документації із відповідними службами архітектурно-будівельного контролю та власником майна, Почаївським споживчим товариством не надано.

27 лютого 2006 року переобладнаний об'єкт оренди було прийнято в експлуатацію, що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженим розпорядженням голови РДА від 09 березня 2006 року за № 135 та зареєстрованим Кременецькою інспекцією ДАБК від 10 березня 2006 року № 16.

Згідно з Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта магазин "Гастроном" та кафе "Гостинка" переобладнано у магазин "Супермаркет", роботи проведені у 2006 році.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту створення (на базі орендованого майна) нової речі, посилаючись на ненадання позивачем судовому експерту договірної, бухгалтерської чи звітної документації на виконання будівельних робіт, актів виконаних робіт (у т.ч. за формою КБ-2в) для перевірки об'ємів виконаних робіт по переобладнанню гастроному та кафе "Гостинка" під продмаг "Супермаркет", що мало наслідком неможливість проведення будівельно-технічної експертизи та призвело до неможливості визначення до яких експлуатаційних змін призвели виконані будівельні роботи, а також розміру понесених позивачем витрат.

Водночас, судом апеляційної інстанції було повторно призначено судову будівельно-технічну експертизу згідно ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 р. у справі № 921/307/13-г/4.

Висновком Тернопільського відділення КНДІСЕ № 13/15-22 від 20.04.2015 р. встановлено, що проведені позивачем ремонтно-будівельні та монтажні роботи по переплануванню та переобладнанню існуючого гастроному і кафе "Гостинка" під продмаг "Супермаркет" по вул. Воз'єднання, 5 в м. Почаїв по ДБН А.2.2-3-2012 "Склад та зміст проектної документації" відносяться до реконструкції, що згідно наказу Фонду державного майна України № 377 від 27.02.2004 р. є невід'ємними поліпшеннями орендованого майна, здійсненими орендарем за час оренди, які покращили технічний стан орендованого майна та його споживчі якості. При проведенні будівельних робіт було проведено перепланування приміщень, замінені та відновлені конструкції та конструктиви, переобладнано інженерні системи, встановлене сучасне технологічне обладнання, виконаний благоустрій. Вартість витрат Почаївського споживчого товариства на проведення ремонтно-будівельних робіт в орендованому приміщенні становила 215 320,00 грн. Залишкова вартість будівлі станом на 09.03.2006 р. з врахуванням фізичного зносу становила 573 027, 00 грн, а частка невід'ємних поліпшень - 37,58 %.

На підставі зазначеного висновку експерта та наявних в матеріалах справи документів Львівський апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку, що внаслідок здійсненого позивачем поліпшення (способом реконструкції) спірних орендованих нежитлових приміщень, не було створено нової речі, а збільшення вартості орендованих приміщень після реконструкції не може слугувати підставою для висновку про створення нової речі.

Проведення орендарем перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень під певний вид діяльності у ході капітального ремонту в межах капітальної будівлі не створює нову річ, оскільки при реконструкції приміщення змінюється лише функціональне призначення приміщення, що не впливає на його статус як нежитлового, яким таке приміщення було і залишається. Тому, в даному випадку, відсутні підстави стверджувати про створення в межах нежитлового приміщення нової речі, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Відтак, передбачені ч. 4 ст. 778 ЦК України умови для визнання за позивачем права власності на частку в спірному приміщені відсутні, оскільки відповідачем надавався позивачу дозвіл лише на проведення капітального ремонту шляхом переобладнання цього приміщення, за результатами проведення якого орендне приміщення було поліпшено, але нову річ створено не було.

Враховуючи викладене, невід'ємні поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за згодою орендодавця є підставою для відшкодування вартості необхідних витрат або для зарахування їх вартості в рахунок оплати за користування річчю на підставі ч. 3 ст. 778 ЦК України, а не підставою для визнання права власності, у зв'язку з чим суд погоджується з правовою позицією судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів та зводяться до переоцінки доказів, яким вже було надано оцінку судами попередніх інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, у зв'язку з тим, що фактичні обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, з'ясовані судами першої та апеляційної інстанції з достатньою повнотою, доводи касаційної скарги про порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права не знайшли свого підтвердження, Вищий господарський суд України залишає касаційну скаргу без задоволення та залишає без змін ухвалені у справі рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за розгляд касаційної скарги, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Почаївського споживчого товариства залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 р. та рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2014 р. у справі № 921/307/13-г/4 залишити без змін.

Головуючий суддя П.А. Гончарук

Суддя І.Д. Кондратова

Суддя Л.В. Стратієнко