РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

02 лютого 2016 року Справа № 903/540/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Василишин А.Р.

за участю представників сторін:

прокурора Грицак Ю.М.

позивача - не з'явився

відповідача - підпр. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Волинської області від 10.07.13 р.

у справі № 903/540/13 (суддя Бондарєв Сергій Васильович )

за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі державного комунального підприємства "Луцьктепло"

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 74 263, 89 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 задоволено позов прокурора м.Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі державного комунального підприємства "Луцьктепло" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 74263,89 грн., в тому числі заборгованості за надані послуги по теплопостачанню, пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних /а.с.50-52/.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 та прийняти нове рішення про відмову у позові повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, скаржник звертає увагу суду, що згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Посилається також на роз'яснення ВГСУ, викладені у п.2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», де зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами): не отримано акцепт стороною, що направила оферту тощо. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Скаржник стверджує, що договір № 6-22 на надання послуг по теплопостачанню від 18.10.2005 р., на підставі якого суд стягнув заборгованість, ним не підписаний. Про це свідчить відсутність будь-якого підпису на копії вказаного договору в розділі 7 «Адреси та реквізити сторін» в графі «Споживач», яка знаходиться в матеріалах даної справи. Таким чином, вважає, що даний договір на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р. не є укладеним, виходячи з положень закону, тому будь-яке стягнення коштів на підставі неукладеного договору є безпідставним.

Скаржник вказує, що договір від 27.10.2011 р. про зміни до договору надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р. також ним не підписувався, та заперечує справжність підпису на вказаному документі. Натомість ним та державним комунальним підприємством «Луцьктепло» укладений договір № 6-22 від 01.11.2005 р. для здійснення теплопостачання приміщення по АДРЕСА_1, який скаржник належним чином виконував, здійснюючи платежі на підставі виставлених рахунків саме за цим договором. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції скаржник пояснив, що вказаний договір виконується і на даний час, оплати здійснюються, заборгованість за договором відсутня.

Водночас, скаржник наголошує, що суд першої інстанції прийняв до уваги розрахунок заборгованості по договору, який скаржником не підписувався, на зовсім інше приміщення, що перебуває у власності відповідача по АДРЕСА_2. Однак, стверджує, що будь-якої згоди стосовно оплати послуг теплопостачання зазначеного приміщення між відповідачем та ДКП «Луцьктепло» ніколи не було досягнуто, тоді як в платіжних дорученнях на оплату послуг теплопостачання в графі «Призначення платежу» вказувалося, що оплата здійснюється саме за опалення приміщення по АДРЕСА_1

02.02.2016 р. до початку судового засідання скаржником подано письмові пояснення, в яких зазначає, що 14.05.2014 р. господарським судом Волинської області у справі № 903/298/14 прийнято рішення про визнанння недійсним договору від 27.10.2011 р. про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р., укладеного сторонами у даній справі. Наголошує, що рішення набрало законної сили, на підтвердження чого скаржником долучено копії судових рішень трьох інстанцій у справі № 903/298/14 /а.с.151-170/. Скаржник стверджує, що у зв'язку з визнанням договору від 27.10.2011 р. недійсним немає правових підстав для стягнення з підприємця ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» боргу.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що позов задоволено безпідставно, тому рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 є незаконним і підлягає скасуванню.

Прокурор міста Луцька у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що господарський суд Волинської області у повному обсязі дослідив усі обставини даної справи, дав належну оцінку усім доказам, які були надані сторонами по справі та постановив рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 є законним та прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права .

Обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що заборгованість виникла внаслідок невиконання відповідачем договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22, укладеного 18.10.2005 р. позивачем та відповідачем, а також - договору про зміни до договору від 18.10.2005 р. № 6-22, укладеного сторонами 27.10.2011 р. Прокурор зазначає, що вказаний договір підписаний двома сторонами та скріплений їх печатками. Згідно додатку № 1 до договору № 6-22 від 18.10.2005 р. послуги по теплопостачанню здійснюються за адресою: АДРЕСА_1. Державним комунальним підприємством «Луцьктепло» надано відповідачу послуги з теплопостачання на суму 48600,44 грн., які оплачено лише частково в розмірі 11746,33 грн.

Прокурор стверджує, що договір на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р. не було розірвано або визнано судом недійним, а тому він є чинним.

За таких обставин, прокурор вважає рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. законним та обґрунтованим.

Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях /а.с.104-106, 121-122/ зазначає, що господарським судом Волинської області повно та всебічно досліджено всі обставини справи, надано їх правову оцінку та перевірено відповідними доказами, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 є законним та прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що 17.10.2005 р. на адресу підприємства надійшла заява від підприємця ОСОБА_1 з проханням укласти договір на теплопостачання приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з 15.10.2005 р. У зв'язку з цим, 18.10.2005 р. державним комунальним підприємством «Луцьктепло»/теплопостачальною організацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1/споживачем укладено договір № 6-22 на надання послуг по теплопостачанню, який підписаний підприємцем та скріплений її печаткою. В подальшому, 27.10.2011 р. сторонами укладено договір про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р., який був також підписаний сторонами та скріплений їх печатками. Будь-якого протоколу розбіжностей до даного договору не складалось, а тому сторони погодились з усіма умовами викладеними в ньому.

Доводить, що договір № 6-22 від 18.10.2005 р. на даний час є чинним, відповідно до нього здійснюються нарахування та проводяться оплати, і в судовому порядку даний договір не оспорювався.

Посилання відповідача на те, що нею укладений договір за № 6-22 від 01.11.2005 р. також не відповідає дійсності, оскільки такого договору ДКП «Луцьктепло» не укладало, його існування викликає сумнів, на підприємстві даний договір відсутній, і про його існування підприємству по даний час нічого не відомо. Нарахування та рахунки виставлялись відповідно до договору № 6-22 від 18.10.2005 р., які направлялись відповідачу і відповідно до яких ОСОБА_1 здійснювала оплату, що свідчить про визнання відповідачем правочину.

В судових засіданнях прокурор та представники сторін підтримали свої позиції, наведені в апеляційній скарзі та відзивах на неї.

Позивач не забезпечив явки представника в судове засідання 02.02.2016 р., однак був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.143/.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.141-144/, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершити розгляд апеляційної скарги без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора і скаржника, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Позов прокурора міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі державного комунального підприємства «Луцьктепло» про стягнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 74268,58 грн., в тому числі - 36854,11 грн. заборгованості за надані послуги по теплопостачанню з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, 36854,11 грн. пені, 498,00 грн. 3% річних, 62,36 грн. інфляційних нарахувань обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов'язань за договором № 6-22 від 18.10.2005 р. на надання послуг по теплопостачанню з додатком № 1 до вказаного договору, а також - договору від 27.10.2011 р. про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р.

Відповідно до п. 3.1. договору споживач сплачує теплопостачальній організації вартість наданих йому послуг по діючих тарифах згідно з показами приладів обліку, при відсутності приладів обліку - на підставі розрахунків відповідно до обсягів загальної площі. Розрахунки оформляються додатком № 1 до договору.

Відповідно до п. 5.1. договір вступає в силу з 18.10.2005 р. і діє до 31.12.2005 р. По закінченню строку дії договору він вважається щорічно продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не поступила заява про його перегляд або відмову однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, договір від 18 жовтня 2005 року № 6-22 на надання послуг по теплопостачанню, за умовами п.1.1. якого позивач зобов'язаний надавати відповідачу послуги по теплопостачанню, а відповідач - приймати оплачувати їх на умовах і в терміни, передбачені цим договором і додатками до нього, - не підписаний підприємцем ОСОБА_1, хоча і скріплений її печаткою /а.с.8/.

Колегія суддів звертає увагу, що умови цього договору визначають загальні права і обов'язки сторін, умови оплати та вартість послуг, тоді як не містять відомостей про конкретний об'єкт споживача, його площу та вартість послуг, наявність/відсутність приладів обліку тощо, тобто - конкретні істотні умови договору. Такі умови визначені у додатку № 1 до договору /а.с.9 зв./.

В судових засіданнях відповідач заперечувала підписання вказаного договору і додатку до нього та пояснила, що їй невідомо, яким чином на вказаних документах з'явився відбиток її печатки.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності на основі договорів. Така норма кореспондується із нормами ст.ст.1, 24 цього Закону, де визначено, що споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору і укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є одним з основних обов'язків споживача.

Норми Закону України «Про теплопостачання» кореспондуються із нормами інших законів, якими визначені основні засади господарських відносин у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Згідно зі ст.19 цього Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник приміщення, споживач, виконавець/виробник, і відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Статтею 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Як зазначалося вище, договір № 6-22 від 18.10.2005 р., який визначений прокурором як підстава позову, не підписаний споживачем, а лише зазначені реквізити підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3), прізвище ОСОБА_1 та відтиск печатки підприємця ОСОБА_1 /а.с.8, 128-129/, тоді як відповідно до норм чинного законодавства України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Господарський суд першої інстанції не звернув уваги на таку обставину та не надав оцінку вказаному договору.

Прокурор також надав суду договір про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р., укладений сторонами 27.10.2011 р./а.с.9/. Договір містить підписи сторін, які скріплені їх печатками

Умовами цього договору визначено адресу приміщення відповідач - по АДРЕСА_1 об'ємом 338,99 куб.м, площею 80,1 кв.м., визначена вартість послуг в місяць, а також визначено, що додатковій оплаті підлягають втрати теплової енергії (тепловіддача) транзитними стояками, що проходять через нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 і згідно з робочим проектом складають: 2,38 Гкал/міс. Останні умови договору № 6-22 від 18.10.2005 р., не зачеплені даним договором, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання. Даний договір вступає в силу з 08.10.2010 р. з врахуванням ч.3 ст.631 ЦК України /а.с.9/.

Прокурор доводить, що на виконання умов договору позивач за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року (включно) надав відповідачу послуги по теплопостачанню на суму 48600,44 грн., на підтверджується чого суду надані рахунки № 446 за жовтень 2012 року на суму 1068,83 грн., № 1100 за листопад 2012 року на суму 27950,50 грн., № 416 за грудень 2012 року на суму 4287,83 грн., № 431 за січень 2013 року на суму 4287,83 грн., № 204 за лютий 2013 року на суму 4287,83 грн., № 123 за березень 2013 року на суму 4287,83 грн., № 730 за квітень 2013 року на суму 2429,79 грн. /а.с.10-13/.

Колегія суддів звертає увагу, що рахунки на оплату, виписані в односторонньому порядку працівниками позивача, не є належними та допустимими доказами факту надання послуг. Будь-які інші докази (акти, підписані обома сторонами, тощо) на підтвердження факту надання послуг за цими договорами суду не надані.

Суд першої інстанції задоволив позовні вимоги прокурора з посиланням на підписаний сторонами 27.10.2011 р. договір про зміни до договору від 18.10.2005 р. № 6-22, в якому обумовлено вартість послуг в розмірі 3357,01 грн. в місяць.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що господарським судом Волинської області у справі № 903/298/14 вирішено спір за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання недійсним договору про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р.

Відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 14.05.2014 р. у справі № 903/298/14, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 р. і набрало законної сили, визнано недійсним договір від 27.10.2011 р. про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р., укладений державним комунальним підприємством "Луцьктепло" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як такий що суперечить ст.ст.203, 207, 215 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.35 ГПК України цей факт має приюдиційне значення для даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже колегія суддів на підставі вищевикладеного та керучись ст.ст.33-34,43 ГПК України дійшла висновку, що відсутні підстави для стягнення коштів на підставі договору від 27.10.2011 р. про зміни до договору на надання послуг по теплопостачанню № 6-22 від 18.10.2005 р., який визнаний в судовому порядку недійсним. При цьому договір № 6-22 від 18.10.2005 р., який не містить конкретних істотних умов та не підписаний споживачем/відповідачем не може вважатись укладеним.

Натомість, колегія суддів встановила, і така обставина також встановлена судами у справі № 903/298/14, що існує два ідентичних за змістом договори № 6-22 на надання послуг по теплопостачанню, які відрізняються датами укладення і строком їх дії - № 6-22 від 18.10.2005 р. та договір № 6-22 від 01.11.2005 р. з додатком № 1, який містить у розділі 'реквізити' і підпис і печатку споживача /а.с.81-82/.

При цьому відповідач підприємець ОСОБА_1 не заперечує укладання і виконання нею умов останнього договору, на підтвердження чого надала суду платіжні документи. Разом з тим, обставини виконання договору № 6-22 від 01.11.2005 р. з додатком № 1 не досліджуються колегією суддів, оскільки виходять за межі позову у даній справі.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з'ясував та дослідив обставини, що мають значення для справи, що призвело до помилкових висновків про обґрунтованість позовних вимог прокурора. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.1 ч.1 ст.104 ГПК України.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає інших порушень судом норм процесуального права, зокрема, про які зазначає скаржник в апеляційній скарзі.

Так, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення було прийняте без його участі, ухвали господарського суду повернуті органами поштового зв'язку з відміткою «вручити неможливо, адресат тимчасово відсутній», тому скаржник був позбавлений права дізнатися про судовий розгляд даної справи.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В матеріалах справи міститься адреса відповідача АДРЕСА_5. Така ж адреса відповідача зазначена ним в апеляційній скарзі та підтверджена даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.05.2013 р. /а.с.16-17/.

Враховуючи, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. У п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. роз'яснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Отже, господарський суд повідомив відповідача про час і дату розгляду позовної заяви за адресою, підтвердженою матеріалами справи та даними ЄДР, тому невручення процесуального документа, направленого судом стороні за належною адресою, та повернення рекомендованої кореспонденції поштою у зв'язку з тим, що адресат відсутній, не свідчить про невиконання судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення процесуальних дій, оскільки матеріали справи містять докази вчинення судом необхідних дій, направлених на завчасне повідомлення сторін, зокрема, відповідача про час і місце розгляду справи.

Отже, судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи відповідно до ст.75 ГПК України без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 - скасуванню.

Судові витрати покладаються на позивача згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволити. Рішення господарського суду Волинської області від 10.07.2013 р. у справі № 903/540/13 скасувати. Прийняти нове рішення. Відмовити у позові.

Стягнути з державного комунального підприємства "Луцьктепло" (м. Луцьк Волинської обл., вул. Гулака - Артемовського, 20; ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_5; код НОМЕР_1) 913,5 грн. (дев`ятсот тринадцять грн. 50 коп.) витрат на судовий збір за подання апеляційної скарги.

Стягнути з державного комунального підприємства "Луцьктепло" (м.Луцьк Волинської обл., вул. Гулака - Артемовського, 20; в дохід Державного бюджету України 1720,50 грн. (тисячу сімсот двадцять грн. 50 коп.) судового збору за подання позову.

Доручити господарському суду Волинської області видати накази на виконання цієї постанови.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.