ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року Справа № 904/8118/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Пруднікова В.В.., ОСОБА_1,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник, довіреність №04/09-000257 від 12.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №ББУ/ПУ 289/ВП/15 від 18.12.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі №904/8118/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш", м. Суми

до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 668 687 грн. 04 коп.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" (ПАТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") на свою користь 584 278 грн. 44 коп. основного боргу, 74 713 грн. 56 коп. пені, 3 744 грн. 42 коп. 3% річних, 5 950 грн. 62 коп. інфляційних збитків та 13 373 грн. 74 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом позивач, посилавшись на часткову сплату відповідачем заборгованості, звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог в частині основного боргу в сумі 20 000 грн. та в частині нарахованих інфляційних збитків в сумі 5 950 грн. 52 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі №904/8118/15 (суддя Воронько В.Д.) позов зодоволено частково; з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ПАТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" стягнуто 564 278 грн. 44 коп. основного боргу, 29 213 грн. 92 коп. пені, 3 695 грн. 60коп. 3 % річних та 8 957 грн. 82 коп. витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованим та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Між ПАТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" (позивач, постачальник) та ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (відповідач, покупець) укладений договір №14-16/632-КП від 31.12.2014 року (надалі договір), за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, асортимент, кількість, якість, строки поставки, ціна якої узгоджуються сторонами в договорі та специфікаціях, які є його невідємними частинами, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти продукцію та сплатити.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу продукції на загальну суму 584 278 грн. 44 коп., що підтверджується видатковими накладними №191 від 05.03.2015 року, №327 від 30.03.2015 року, №523 від 14.05.2015 року.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на основі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору, якщо інший строк відстрочки не обумовлено у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів в поточного рахунку покупця.

Згідно п. 4.3 договору постачальник повинен надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товаро-транспортну накладну); сертифікат якості заводу виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); дозвіл відповідного органу (у випадку, якщо отримання даного документу обовязкове згідно з нормами чинного законодавства); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо зазначений документ передбачений); технічну документацію, передбачену у п.2.4 договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідачем частково, в сумі 20 000 грн., оплачена отримана продукція, що підтверджується випискою ПАТ "Перший Український міжнародний банк" (а.с. 45).

Стосовно решти отриманого товару апелянт вважає, що на момент предявлення позову до суду у нього ще не виникло грошового зобовязання за договором, оскільки, за його твердженням, позивачем не було надано рахунків на оплату та документів, зазначених у п.4.3 договору.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що рахунки фактури разом із супровідними документами були передані відповідачу одночасно з видатковими накладними в момент передачі товарно-матеріальних цінностей.

Фактично апелянт вказує на своє право відстрочення виконання зобов'язання з оплати отриманої продукції через прострочення позивачем його зобов'язання передати товаросупровідні документи на товар.

Вказане право передбачене ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте ч. 1 вказаної статті Кодексу надає поняття прострочення кредитора. Так, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, слід встановити, чи виникли у відповідача труднощі в виконанні ним свого зобов'язання з оплати спірного товару внаслідок ненадання йому позивачем обумовлених договором документів.

Як вбачається з матеріалів справи найменування, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість, ціна, вартість товару погоджені сторонами у специфікаціях від 23.02.2015 року та від 05.05.2015 року до договору. Таким характеристикам відповідає товар, поставлений позивачем відповідачу за видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи; оплатити товар відповідач має за реквізитами, вказаними в розділі 10 договору. За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач мав у своєму розпорядженні всі необхідні відомості для здійснення платежу за товар, відсутність рахунка-фактури не заважала йому це зробити.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави вважати, що мале місце таке прострочення позивача як кредитора в розумінні норм ст. 613 Цивільного кодексу України, до виконання якого відповідач в порядку ч. 2 ст.613 Цивільного кодексу України мав право відстрочити своє зобов'язання з оплати товару.

Правову позицію, що невиставлення рахунку-фактури не можна вважати простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а також що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, оскільки не є обумовленою сторонами обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, висловив Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 року у справі №37/405.

Отже, наявність у позивача договірного зобов'язання виписати рахунок-фактуру відповідачу як умови оплати останнім отриманого товару не може братися судом до уваги при вирішенні спору про стягнення суми основного боргу, оскільки факт відсутності такого документу в даному випадку не заважав відповідачу виконати своє грошове зобов'язання за договором.

Документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов'язання з поставки товару за договором, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання цей товар оплатити, є видаткові накладні, які сторонами належним чином оформлені та підписані без зауважень.

Спірний товар відповідачем позивачу не повернутий з огляду на відсутність документу, що його стосується в розумінні ст.666 Цивільного кодексу України, від договору відповідач не відмовився, після отримання товару відповідач не заявив позивачу будь-яких претензій щодо якості, походження, відсутності необхідних документів (відповідних доказів суду не подано).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у заявленому розмірі.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.6.8 договору у разі затримки оплати продукції покупцем на вимогу постачальника має сплатити йому неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочки, але не більше 5% від вартості неоплаченої продукції.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення за прострочку платежів за накладною № 191 від 05.03.2015 року пеню в сумі 53 644 грн. 25 коп. та 2 688 грн. 49 коп. 3% річних за період з 13.05.2015 року по 07.08.2015 року; за прострочку платежу за накладною № 327 від 30.03.2015 року пеню в сумі 20 782 грн. 08 коп. та 1 041 грн. 53 коп. 3% річних за період з 05.06.2015 року по 07.08.2015 року; за прострочку платежу за накладною № 523 від 14.05.2015 року пеню в сумі 287 грн. 23 коп., 14 грн. 40 коп. 3 % річних за період з 22.07.2015 року по 07.08.2015 року.

Місцевий господарський суд обгрунтовано вказав на помилку позивача щодо визначення періоду нарахованої пені та 3% річних по накладній №327 від 30.03.2015 року. Загальний розмір пені має складати 73 739 грн. 40 коп., 3 % річних - 3 695 грн. 60 коп.

Відповідно до в п. 6.8 договору розмір неустойки, яку сплачує покупець за прострочку оплати товару, не може бути більшим 5% вартості неоплаченого товару. Станом на 07.08.2015 дату, по яку розрахована пеня, борг складав 584 278 грн. 44 коп., 5% від цієї суми становить 29 213 грн. 92 коп.

Таким чином, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 695 грн. 60 коп. 3% річних та 29 213 грн. 92 коп. пені.

Твердження апелянта відносно відсутності доказів надіслання на його адресу разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів платіжного доручення щодо оплати позивачем судового збору за подання позовної заяви до господарського суду, що на його думку, є порушенням судом норм процесуального права, який безпідставно прийняв позов до розгляду, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки зазначена обставина на суть спору не впливає, а відповідач мав можливість, користуючись правом сторони в процесі, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу, в процесі розгляду справи ознайомитись з її матеріалами, в якій відповідний доказ міститься на ст. 8.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, оскаржуване рішення ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 904/8118/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 04.02.2016 року)