РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"09" лютого 2016 р. Справа № 906/1304/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.

за участю представників сторін:

прокурора- Лис Н.В. (посвідчення №031428 від 19.01.2015р.);

відповідача 1- не з'явився;

відповідача 2- Угрінчук Е.Р.(довіреність №85 від 02.09.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомир-ської області на рішення господарського суду Житомирської області від 27.10.2015 року у справі № 906/1304/15

за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави

до 1. Брусилівської районної державної адміністрації смт.Брусилів Житомирської області

2. Приватного підприємства «Україна»

с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області

про визнання протиправним та скасування розпорядження від 28.03.2008р. №126,

визнання недійсною додаткової угоди від 28.03.2008р. та

зобов'язання повернути земельну ділянку лісового фонду площею 274,3 га,-

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу задоволено. Заяви про відвід суддів не надходило.

В серпні 2015р. Прокурор Брусилівського району в інтересах держави звернувся до госпо-дарського суду Житомирської області з позовом до Брусилівської районної державної адміністрації (надалі в тексті - Брусилівська РДА) та Приватного підприємства «Україна» (надалі в тексті - Підп-риємство) про визнання протиправним і скасування розпорядження від 28.03.2008р. №126, визнан-ня недійсною додаткової угоди від 28.03.2008р. та зобов'язання повернути земельну ділянку лісо-вого фонду площею 274,3 га.(т.1, арк.справи 3-9).

Ухвалою від 26.08.2015р. прийнято позовну заяву Прокурора та порушено провадження у справі №906/1304/15.(т.1, арк.справи 1).

За наслідками розгляду справи №906/1304/15 господарський суд Житомирської області (суддя Маріщенко Л.О.) рішенням від 27.10.2015р. відмовив у задоволенні позова Прокурора Бру-силівського району в інтересах держави до Брусилівської РДА та Підприємства про визнання про-типравним та скасування розпорядження від 28.03.2008р. №126, визнання недійсною додаткової угоди від 28.03.2008р. та зобов'язання повернути земельну ділянку лісового фонду площею 274,3 га.(т.1, арк.справи 145-148).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження Брусилівської РДА від 28.03.2008р. №126 «Про додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки» прийня-те всупереч вимог ст.17, ст.122 Земельного кодексу України, тому підлягає скасуванню у судовому порядку. Невідповідність вимогам законодавства зумовлює визнання недійсною укладеної на підс-таві цього розпорядження оспорюваної додаткової угоди від 28.03.2008р. до договору оренди земе-льної ділянки лісового фонду загальною площею 274,3 га. А у зв'язку з наведеним, строк договору оренди земельної ділянки від 31.03.2003р. є таким, що закінчився і у Підприємства відсутні права на користування спірною земельною ділянкою, а тому вона підлягає поверненню до земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району. Разом з тим, дослідивши матеріали справи і приймаючи до уваги заяву Відповідача-2 від 29.09.2015р. про застосування наслідків пропуску Прокурором строку позовної давності - суд першої інстанції з підстав частин 3, 4 ст.267 ЦК України відмовив в задоволенні позову в зв'язку із спливом позовної давності.(т.1, арк. справи 61-62, 68-71, 146-148).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Заступник прокурора Житомирської області по-дав скаргу до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просив поновити пропущений строк оскарження і скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. у даній справі, прийнявши нове рішення, яким позов задоволити.(т.1, арк.справи 168-171).

Скаржник вважає помилковим висновок місцевого суду щодо пропуску ним строку позов-ної давності, позаяк про порушення прав держави Прокурор дізнався під час перевірки 19.08.2015 року. Крім того, із супровідного листа Брусилівської РДА від 04.04.2008р. №526, наданого остан-ньою суду першої інстанції, неможливо встановити особу, яка отримала копії розпоряджень РДА, лист не містить штампу вхідної кореспонденції прокуратури Брусилівського району, а з тексту ос-порюваного розпорядження неможливо встановити його відповідність вимогам законодавства.(т. 1, арк.справи 170).

Ухвалами від 28.12.2015р. поновлено пропущений строк, прийнято до провадження та приз-начено розгляд скарги на 26.01.2016р.(т.1, арк.справи 165-166).

На адресу суду 18.01.2016р. поштою від Брусилівської РДА, а в день судового засідання 26.01.2016р. через канцелярію суду - від Підприємства надійшли відзиви, в яких Відповідачі про-сять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.(т.1, арк.справи 191-194, 198-200).

Крім того, в судовому засіданні 26.01.2016р. представник Підприємства подав заяву про припинення провадження у справі через помилкове порушення провадження за апеляційною скар-гою, не оплаченою судовим збором у встановленому законом розмірі (т.1, арк.справи 202-209); за-яву про припинення провадження у справі через відсутність у Заступника прокурора Житомирської області права подавати апеляційну скаргу (т.1, арк.справи 210-214) та заяву про заміну Прокурора - позивача у справі його правонаступником.(т.1, арк.справи 226-228).

Представник прокуратури у судовому засіданні 26.01.2016р. заперечив проти задоволення клопотань про припинення провадження у справі та зазначив, що оскільки вимога про повернення земельної ділянки випливає з договірних зобов'язань - сума судового збору обчислюється за став-ками для позовів немайнового характеру. Також пояснив, що законодавством надано право вище-стоящому прокуророві подавати апеляційні скарги у справах, де прокурор виступає позивачем та жодних обмежень такого оскарження не передбачено. Крім того, зазначив, що у зв'язку із реорга-нізацією органів прокуратури, які відбулися 15.12.2015р. для уточнення правонаступника Проку-рора Брусилівського району необхідні витребувати копії наказів відділу кадрів, які будуть надані в наступне судове засідання.

З огляду на зазначені обставини, ухвалою від 26.01.2016р. розгляд справи відкладено на 09.02.2016р. і зобов'язано Прокурора подати документально обґрунтовані пояснення щодо реор-ганізації Прокуратури Брусилівського району та органу-правонаступника або відсутності такого правонаступництва.(т.1, арк.справи 231-232).

01.02.2016р. на електронну адресу апеляційного суду, а 03.02.2016р. поштою від Прокура-тури Житомирської області надійшли заперечення на клопотання Підприємства, в яких Прокурор зазначає, що ліквідація прокуратур міст, районів та міжрайонних прокуратур не може бути підста-вою для припинення провадження у справі через відсутність повноважень у Заступника прокурора Житомирської області звертатися із апеляційною скаргою, оскільки ліквідовані прокуратури не були окремими юридичними особами, а ст.24 Закону України «Про прокуратуру» встановлено пра-во прокурора вищого рівня звертатися з апеляційною скаргою. Крім того, Прокурор звернувся до суду із захистом прав держави, а не як юридична особа, а тому твердження Підприємства про под-війне представництво є безпідставними. Також зазначив, що Прокурором дотримано всіх вимог за-конодавства при обчисленні суми сплаченого судового збору, а тому підстави для припинення апе-ляційного провадження у справі №906/1304/15 відсутні.(т.2, арк.справи 3-6, 7-10).

Також, 04.02.2016р. на електронну адресу апеляційного суду, а 05.02.2016р. поштою від Про-куратури Житомирської області надійшли додаткові пояснення з копіями наказу Генеральної про-куратури України про реорганізацію органів прокуратури, з яких вбачається, що 15.12.2015р. утво-рено місцеві прокуратури та припинено діяльність міських, районних, міжрайонних та районних у місті прокуратур. Так, до новоствореної Коростишівської місцевої прокуратури перейшли усі пра-ва і обов'язки прокуратури Брусилівського району Житомирської області.(т.2, арк.справи 15-16, 20-21).

Крім того, у день судового засідання 09.02.2016р. через канцелярію суду Відповідач подав додаткову заяву про припинення провадження у справі через недоплачений судовий збір.(т.2, арк. справи 31-35).

В судовому засіданні 09.02.2015р. Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив суд скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27.10. 2015р. у даній справі та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, за-перечив проти заяв Підприємства щодо припинення провадження у справі, вважаючи їх безпідстав-ними та необґрунтованими. Також, зазначив, що у зв'язку із переходом усіх прав та обов'язків про-куратури Брусилівського району Житомирської області до Коростишівської місцевої прокуратури - не заперечує проти заміни позивача у справі.

Представник Підприємства заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, надав пояс-нення. Крім того, наполягав на задоволенні всіх заявлених клопотань про припинення провадження у справі та заміну позивача правонаступником.

Порадившись на місці, колегія суддів ухвалила задоволити клопотання Підприємства та з підстав ст.25 ГПК України замінити прокурора Брусилівського району Житомирської області на Коростишівську місцеву прокуратуру.

Після цього, представник Відповідача-2 заявив клопотання про відкладення розгляду спра-ви для належного повідомлення правонаступника позивача, на що заперечив представник Проку-ратури, посилаючись на передбачене Законом України «Про прокуратуру» право вищестоящого прокурора здійснювати представництво за позовами нижчестоящих прокурорів.

Зазначене клопотання колегія суддів відхилила, з огляду на те, що органи прокуратури Ук-раїни становлять єдину централізовану систему, у судовому засіданні присутній представник Про-куратури, а тому явка прокурора Коростишівської місцевої прокуратури не є обов'язковою.

Заяву Підприємства про припинення провадження у справі, яка обґрунтована відсутністю у Заступника прокурора Житомирської області права подавати апеляційну скаргу - відхилено колегі-єю суддів з огляду на приписи ст.ст. 6, 37 Закону України «Про прокуратуру», згідно яких органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, право внесення апеляційної скарги на судові рішення, зокрема, в господарських справах надається прокурору, який брав участь у судо-вому розгляді, а також незалежно від участі у розгляді справи Генеральному прокурору України, прокурорам Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих про-куратур (на правах обласних), міжрайонним прокурорам, прокурорам міст, районів, районів у міс-тах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх першим заступникам і заступникам. Ра-зом з тим, прокурор, згідно ст.29 ГПК України, бере участь у розгляді справ за його позовами, а та-кож може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Су-дом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб.

Крім того, відхилено судом і повторну заяву про припинення провадження у справі, вмоти-вовану помилковим порушенням провадження за апеляційною скаргою, не оплаченою судовим збо-ром у встановленому законом розмірі (т.2, арк.справи 35) через її необґрунтованість та відсутність правових підстав для припинення провадження у разі виявлення такого недоліку.

Брусилівська РДА не забезпечила явку свого представника у призначені на 26.01.2016р. та 09.02.2016р. судові засідання, хоч про час та місце розгляду була повідомлена у встановленому по-рядку, про що свідчать повідомлення відділення поштового зв'язку про вручення поштових відп-равлень.(т.1, арк.справи 187; т.2, арк.справи 12), проте, така неявка не перешкоджає розгляду спра-ви, позаяк явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.(т.1, арк.справи 232).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Брусилівської районної держав-ної адміністрації від 28.05.2002р. №173 надано в користування ПП «Україна» землі лісового фонду із земель запасу Водотиївської сільської ради для ведення лісового господарства площею 274,3 га на умовах оренди строком на 5 років.(т.1, арк.справи 20).

На підставі вказаного розпорядження 31.03.2003р. Брусилівська РДА уклала з Підприємст-вом договір оренди земельної ділянки (надалі в тексті - Договір), відповідно до умов якого - орен-додавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку із земель запасу Водотиївської сі-льської ради для ведення лісового господарства площею 274,3 га на умовах оренди строком на 5 років.

Договір підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печаток сторін та зареєстровано у Книзі записів договорів оренди землі по Водотиївській сільській раді за №4 від 31.03.2003.(т.1, арк.справи 18).

Матеріалами справи стверджено, що розпорядженням голови Брусилівської РДА від 28.03. 2008р. №126 за наслідками розгляду клопотання Підприємства, з посиланням на ст.652 ЦК Украї-ни, ст.17 Земельного кодексу України та ст.30 Закону України «Про оренду землі» - внесено зміни до Договору оренди земельної ділянки від 31.03.2003р., а саме: у пункті 3 цього Договору слова «на термін 5р.» замінено словами «на термін 49р.» та передбачено укласти відповідну додаткову угоду. (т.1, арк.справи 21).

На підставі зазначеного розпорядження Брусилівська РДА уклала з Підприємством додатко-ву угоду до договору оренди земельної ділянки від 31.03.2003р., якою термін дії договору з 5 років збільшено до 49 років.(т.1, арк.справи 22).

Додаткову угоду підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печаток сторін та зареєстровано у Брусилівському районному відділі ЖРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Дер-жавному реєстрі земель вчинено запис від 14.09.2010р. за № 02.

Крім того, матеріали справи містять:

- адресований прокурору Брусилівського району лист Водотиївської сільської ради №189 від 30.07.2015р., яким сільська рада повідомила, що у 2003 році реєстрація договорів оренди земель-ної ділянки за межами населених пунктів сільської ради проводилася Брусилівським районним від-ділом земельних ресурсів.(т.1, арк.справи 15);

- адресований прокурору Брусилівського району лист Відділу держземагентства у Брусилів-ському районі Житомирської області від 25.08.2015р., з якого вбачається що в архіві Відділу відсут-ній договір оренди, нормативно грошова оцінка та додаткова угода щодо оренди земель лісового фонду ПП «Україна» площею 274,3 га на території Брусилівського району Житомирської області.(т. 1, арк.справи 24);

- адресовані прокурору Брусилівського району супровідні листи Брусилівської РДА від 11.02.2008р., 04.04.2008р. №526 з відмітками про отримання, якими прокуророві Брусилівського району надавались копії розпоряджень голови райдержадміністрації з основної діяльності за бере-зень 2008 року, а також аналогічні супровідні листи за 2007-2008 роки (т.1, арк.справи 36, 219, 220, 221-224).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рі-шення належить залишити без змін, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є оскарження рішення органу виконавчої влади щодо розпоряд-ження землею, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст.124 ЗК України (надалі в тексті - ЗК України), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішен-ня відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повнова-женнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'-єкти комунальної власності. До розмежування земель державної і комунальної власності повнова-ження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приват-ну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.(ст.83 ЗК України).

Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти - юри-дично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі та правоприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а також не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав та обо-в'язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов'язки; набуття земельних прав та обов'язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юридичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов'язує виникнення, зміну і припинення земе-льних відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України.(надалі в тексті - ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також догово-ром оренди землі.

За приписами ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого само-врядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спо-сіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.83 ЗК України, в чинній у 2003 році редакції - районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у корис-тування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пун-ктів для ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу, що у 2003 році Брусилівською РДА прийнято і розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки і укладено договір, за яким земельна ділянка передана Підприємству на 5 років для ведення лісового господарства.

Разом з тим, 08.02.2006р. до ст.122 ЗК України внесено зміни, згідно яких право розпоряд-ження землями за межами населених пунктів для ведення лісового господарства належить облас-ним державним адміністраціям.

Відтак, розпорядження голови Брусилівської РДА від 23.03.2008р. №126 суперечить вимо-гам законодавства, оскільки районна державна адміністрація не мала права розпоряджатись земе-льною ділянкою лісового фонду шляхом збільшення терміну дії раніше укладеного договору орен-ди.

Крім того, статтями 9, 10 Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження) передбачалось, що користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим.

У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісо-господарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, куль-турно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослід-них робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У постійне користування для цієї ж мети окремі земельні ділянки лісового фонду площею до п'яти гектарів, якщо вони входять до складу угідь селянських (фермерських) господарств, мо-жуть також надаватися громадянам із спеціальною підготовкою.

Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується дер-жавним актом на право постійного користування землею.

У тимчасове користування за погодженням з постійними лісокористувачами земельні ді-лянки лісового фонду можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним особам та громадя-нам (далі - тимчасові лісокористувачі) для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

Тимчасове користування земельними ділянками лісового фонду може бути: короткостроко-вим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. Право тимчасового ко-ристування земельними ділянками лісового фонду оформляється договором.

Відповідно до статті 17, 57 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття оспорю-ваного розпорядження) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних від-носин належало, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої вла-ди або органів місцевого самоврядування надавались в постійне користування спеціалізованим дер-жавним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства.

Згідно ч.2 ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного акту) розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам за-конодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

З мотивів, викладених вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інс-танції, що розпорядження Брусилівської РДА від 28.03.2008р. №126 «Про додаткову угоду до дого-вору оренди земельної ділянки» прийняте всупереч вимогам ст.ст. 17, 57, 122 ЗК України і тому під-лягає визнанню недійсним.

Оскільки другою вимогою є визнання додаткової угоди недійсною, апеляційний суд заува-жує, що правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в мо-мент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - тре-тьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьо-му Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

В силу ч.3 ст.215 ЦК України, з позовом про визнання правочину недійсним може зверну-тись заінтересована особа.

Згідно статті 30 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного розпорядження) зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Стверджуючи факт наявності взаємної згоди сторін договору від 31.03.2003р. про внесення змін до нього в частині зміни (продовження) терміну дії договору оренди земель лісового фонду, що на думку Відповідачів було достатньо для внесення цих змін, сторони не врахували відсутність у одної з них відповідних повноважень.

Крім того, згідно статті 18 Лісового кодексу України (в редакції, чинній з 29.03.2006р. по 31.07.2009р.) об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у держав-ній, комунальній або приватній власності.

Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ят-десяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне ви-користання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науко-во-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійсню-ється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відпо-відних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх пов-новажень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з пи-тань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрально-го органу виконавчої влади з питань лісового господарства

Таким чином, встановлення Відповідачеві-2 користування протягом 49 років на умовах оренди земельною ділянкою, площею лісів 274,3 га суперечить вищезазначеним приписам законо-давства.

Враховуючи, що саме на підставі розпорядження від 28.03.2008р. за три дні до закінчення строку оренди Відповідачі уклали оспорювану додаткову угоду до Договору оренди земельної ді-лянки від 31.03.2003р. та оскільки особа, яка вчинила такий правочин - Брусиловська РДА не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності - така угода підлягає визнанню недійсною, про що вірно зазначено судом першої інстанції. Такої ж практики дотримується і Вищий господарський суд Ук-раїни, що знайшло відображення у п.2.26 Постанови пленуму №6 від 17.05.2011р. «Про деякі пи-тання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків не-дійсності, передбачених законом.

Із зазначених мотивів, скасування розпорядження та недійсність додаткової угоди зумов-лює виникнення у Підприємства обов'язку повернути спірну земельну ділянку у зв'язку із закін-ченням 31.03.2008р. строку дії Договору оренди, про що правомірно зазначив суд першої інстан-ції.

Разом з тим, Відповідачами заявлено про застосування позовної давності.(т.1, арк.справи 51-53, 61-62).

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах яко-го особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За-гальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починає-ться від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05. 2013р. №10 - перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід з'ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише як-що буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але по-зовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її про-пущення.

Згідно п.4.1 зазначеної постанови Пленуму - початок перебігу позовної давності визначаєть-ся за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до гос-подарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав до-відатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Дослідивши, наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження прийнято 28.03.2008р., а тому строк позов-ної давності закінчився 27.03.2011р. Однак, Прокурор звернувся до господарського суду з позовом 26.08.2015р., пропустивши строк позовної давності за відсутності будь-яких поважних причин для такого пропуску.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги твердження Прокурора на початок перебігу строку з серпня 2015 року, з моменту отримання листа Водотиївської сільської ради, оскільки да-ний лист повідомляє прокурора Брусилівського району про реєстрація у 2003 році договорів орен-ди земельної ділянки за межами населених пунктів сільської ради Брусилівським районним від-ділом земельних ресурсів та аж ніяк не спростовує розпорядження РДА від 28.03.2008р., про яке прокуророві стало відомо 08.04.2008р., про свідчить супровідний лист Брусилівської РДА, на якому вчинено відповідний запис прокуратурою.(т.1, арк.справи 56).

Колегія суддів звертає увагу на те, що Прокурор не лише не вважав пропущеним і не кло-потався про поновлення пропущеного строку позовної давності у позовній заяві, але й після заяв Відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності - наполягав, що перебіг такого строку почався у серпні 2015 року.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вине-сення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної дав-ності, порушене право підлягає захисту.(ст.261 ЦК України).

За наслідками дослідження матеріалів справи та з мотивів, викладених вище, судом пер-шої інстанції встановлено, що позов обґрунтований і порушене право держави підлягає захисту, проте у зв'язку із спливом позовної давності у задоволенні позову правомірно відмовлено.

Отже, з вищевикладених мотивів колегія суддів вважає, що фактичні обставини, які вхо-дять до предмета доказування у цій справі, з'ясовані судом першої інстанції з достатньою повно-тою. В той же час, судом першої інстанції в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктив-но розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, вра-ховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

З огляду на викладене, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апе-ляційним судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріаль-ного та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задово-лення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодек-су України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарсь-кого суду Житомирської області від 27.10.2015р. у справі №906/1304/15 залишити без задоволен-ня, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №906/1304/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.