ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р.Справа № 916/3711/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Лавриненко Л.В., Богатир К.В.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Пурінова К.В., довіреність № 01-36/15 від 21.01.2016;

від Малого приватного підприємства «СЕРОКС» - Ксенофонтов Є.С., довіреність б-н, від 20.11.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «СЕРОКС»

на рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015

у справі № 916/3711/15

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача Малого приватного підприємства «СЕРОКС»

про розірвання договору оренди та виселення

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Малого приватного підприємства «СЕРОКС» (далі - МПП «СЕРОКС») про розірвання договору оренди № 61/50 від 26.11.2014 укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та малим приватним підприємством «СЕРОКС» та про виселення Малого приватного підприємства «СЕРОКС» з нежитлового підвального приміщення, загальною площею 228, 4 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Осіпова 50/52 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідачем були порушені умови п. 4.1. договору щодо цільового використання орендованого майна.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.11.2015 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Мале приватне підприємство «СЕРОКС» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з урахуванням заяви про уточнення вимог апеляційної скарги від 16.12.2015 просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 у справі №916/3711/15 в задоволені позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до МПП «СЕРОКС» про розірвання договору оренди - відмовити.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу зазначає, що позивач не дотримався процедури досудового врегулювання спору, передбаченого ст. 5-11 ГПК України, а також що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим відповідача не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду даної справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді - Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.) від 30.11.2015 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «СЕРОКС» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.12.2015 о 14:00.

В судовому засіданні 16.12.2015 та 09.02.2016 оголошувались перерви.

В судовому засіданні 11.02.2016 представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надав пояснення та вважає, що оскаржуване рішення винесено на підставі повного з'ясування обставин, які мають значення для справи, без порушень застосування норм матеріального та процесуального права, а вимоги, викладені в апеляційний скарзі є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.11.2014 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (позивач, Орендодавець) та Малим приватним підприємством «СЕРОКС» (відповідач, Орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення №61/50 (далі договір) за яким Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежиле підвальне приміщення, загальною площею 228,4кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 50/52 з терміном дії договору до 12.10.2017 (п.п.1.1.,1.3. договору).

Відповідно до п.3.2. договору Орендодавець має право контролювати стан, напрямки та ефективність використання приміщень, наданих в оренду.

Згідно п. 4.1. договору, вказані у п.1.1. договору приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно під розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовим погодженням Орендодавця (п.4.8. договору).

Після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов'язаний у 15 денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану втрати (повної або часткової) об'єкта оренди (п.4.7. договору).

Відповідно до п.5.5. договору за невиконання або неналежне виконання Орендарем обов'язків, передбачених п.п.4.1 - 4.3., 4.8., 4.9., 4.13 договору, Орендодавець має право достроково вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 7.6. договору сторони передбачили, що договір може бути розірваний на вимогу однієї зі сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством та зазначеним договором оренди.

Позивач зазначає, що частина нежилого приміщення підвалу площею 123,3кв.м. використовується відповідачем під розміщення тренувального залу «Спарта» та магазину з продажу продовольчих товарів (без товарів підакцизної групи), що підтверджується актами обстеження від 11.03.2015, 08.04.2015, 26.05.2015 та 25.06.2015р. (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Малим приватним підприємством «СЕРОКС» договір, за своєю правовою природою відноситься до договорів найму, різновидом якого є оренда. Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Зі змісту договору вбачається, що приміщення передаються Орендарю виключно під розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи, однак актами обстеження від 11.03.2015, 08.04.2015, 26.05.2015 та 25.06.2015 встановлено, що частина орендованого приміщення використовується під розміщення тренувального залу «Спарта» та магазину з продажу продовольчих товарів (без товарів підакцизної групи), що є порушенням п.4.1. договору.

Відповідно до п.5.5. договору за невиконання або неналежне виконання орендарем обов'язків, передбачених зокрема п.4.1. договору, орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Таким чином, колегія апеляційної інстанції цілком погоджується з висновками господарського суду Одеської області про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо розірвання договору оренди, у зв'язку з неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди №61/50 нежилого приміщення від 26.11.2014.

Пунктом 7.6. договору сторони передбачили, що договір може бути розірваний на вимогу однієї зі сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством та зазначеним договором оренди.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря відповідач (орендар) зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи розірвання судом договору оренди нежилого приміщення №61/50 від 26.11.2014, позовні вимоги позивача в частині виселення Малого приватного підприємства «СЕРОКС» з нежилого приміщення підвалу, загальною площею 228,4кв. м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 50/52, також підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що господарським судом Одеської області не було належним чином повідомлено відповідача про час та місце проведення судового засідання, судовою колегію не приймаються відповідно до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Одеської області від 07.09.2015 порушено провадження по справі, розгляд справи призначено на 12.10.2015.

Зазначена ухвала 07.09.2015 направлена на адресу Малого приватного підприємства «СЕРОКС», за наступною адресою: вул. Осіпова, буд.50/52 м. Одеса, 65012. Дана адреса вказана в договорі оренди №61/50 від 26.11.2014, крім цього дана адреса зазначена МПП «СЕРОКС» в апеляційні скарзі. Однак повідомлення про порушення призначення справи до розгляду повернута до господарського суду Одеської області.

У зв'язку з неявкою МПП «СЕРОКС» в судове засідання 12.10.2015 до суду, ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2015 розгляд справи відкладено на 04.11.2015, зазначена ухвала 15.10.2015 теж була направлена на адресу відповідача, але знов повідомлення було повернуто.

В силу приписів статті 64 ГПК України ухвали надсилаються сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала надсилається за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В матеріалах справи міститься копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якого адреса Малого приватного підприємства «СЕРОКС» - вул. Осіпова, буд.50/52 м. Одеса, 65012, також скаржником до апеляційної скарги додана копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з зазначенням тієї ж адреси відповідача.

Відповідно до п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм ГПК України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 року № 01-8/1228 з останніми змінами від 08.04.2008, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Відповідно до п.п. 3.9, 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Водночас, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 ГПК України. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. У разі нез'явлення в засідання господарського суду представника відповідача, то у разі нез'явлення його представника за викликом господарського суду останній має право відкласти розгляд справи (стаття 77 ГПК України), вжити заходів, передбачених пунктом 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України або статтею 90 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом неодноразово направлялись повідомлення про розгляд господарської справи за участю відповідача, на адресу яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, однак повідомлення були повернуті до суду.

Отже, неотримання скаржником ухвал суду від 07.09.2015 та 12.10.2015 по справі спричинене неналежними діями самого відповідача, тоді як суд першої інстанції направляв поштову кореспонденцію стороні у відповідності до вимог статті 64 ГПК України, поштова кореспонденція була повернута суду з відміткою «фирма не зареєстрована», що вважається належним повідомленням позивача про дату, час та місце розгляду справи судом.

Крім цього, посилання Малого приватного підприємства «СЕРОКС» на порушення позивачем процедури досудового врегулювання спору є необґрунтованими та хибними, оскільки рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 №15-рп/2002 встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, правосуддя здійснюється виключно судами. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічні приписи містяться і в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, внаслідок чого протилежні доводи скаржника не можуть бути прийнятим до уваги.

Заперечення відповідача, що обстеження орендованого приміщення 11.03.2015, 08.04.2015, 26.05.2015 та 25.06.2015 проводилось Департаментом комунальної власності Одеської міської ради без участі та присутності представника відповідача, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п. 3.4 «Положення про орендні відділи №1, №2 управління орендних відносин та відчуження комунального майна Департаменту комунальної власності Одеської міської ради» посадові особи Департаменту проводять роботу по дотриманню орендарем умов договору оренди.

Також, акти обстеження орендованого приміщення від 11.03.2015, 08.04.2015, 26.05.2015 та 25.06.2015 відповідачем у встановленому закону порядку не оскаржувалися та судових рішень щодо визнання незаконними дії посадових осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради при обстежені орендованого приміщення відповідачем не надано.

Крім того, 13.03.2015 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради направлено лист до відповідача, з проханням у 5-ти денний строк з моменту отримання даного листа, провести профіль використання приміщення відповідно до вимог договору оренди, проте відповідач на даний лист ніяким чином не відреагував.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, стосовно належного виконання МПП «СЕРОКС» умов орендних правовідносин, з залученням фотокарток орендованого приміщення не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки фототаблиці зроблені відповідачем вже після винесення судом першої інстанції рішення у даній справі, та не спростовують фактичних обставин які встановлені актами від 11.03.2015 - 25.06.2015.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що у п.1.1. договору приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно під розміщення кафе, яке здійснює продаж товарів підакцизної групи, проте вказаний пункт договору передбачає не здійснення продажу товарів підакцизної групи, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції є помилковим, проте відповідно до вимог ст. 104 ГПК України, таке порушення не призвело до прийняття неправильного рішення, тому немає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 по справі № 916/3711/15 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Малого приватного підприємства «СЕРОКС» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015 у справі №916/3711/15 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «СЕРОКС» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 12.02.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя К.В. Богатир