ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 915/1920/15

м. Миколаїв

За позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Хлібороб, 22155, Вінницької області, Козятинський район, с.Зозулинці, вул. Леніна, буд. 37

до відповідача: Приватне підприємство АЛЬТАИР-06, 56541, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Бузьке, вул. Станційна, 1а

про: стягнення 1400380,78 грн., в тому числі 878800,00 грн. основного боргу, 121563,33 грн. пені, 84145.10 грн. штрафу, 315872,35 грн. збитків.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №97 від 12.05.2015 р.

ОСОБА_2, довіреність № 96 від 12.05.2015 року.

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 21.12.2015р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами до відповідача(з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог(вх..№ 31/16 від 04.01.2016р.) про стягнення 1400380,78 грн., в тому числі 878800,00 грн. попередньої оплати, 121563,33 грн. пені, 84145.10 грн. штрафу, 315872,35 грн. збитків по договору купівлі-продажу(поставки) від 05.06.2014р. № 06-12.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем умов договору щодо монтажу сушарки, введення її в експлуатацію, проведення контрольної сушки зерна.

Відповідач позовні вимоги не визнає з тих підстав, що сушарку поставив своєчасно у відповідності до умов договору, позивач не здійснив роботи по будівництву завальної ями та естакади, отже саме з вини позивача не здійснено контрольної сушки зерна та проведення навчання персоналу покупця.

В судовому засіданні представник позивача усно зазначив, що сушарка введена в експлуатацію та позивач нею користується.

Ним заявлено клопотання про призначення судової технічної експертизи з метою зясування питання чи працювала сушарка, скільки часу вона працювала та скільки тон зерна було висушено. Суд відхилив вказане клопотання як необґрунтоване.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін у судових засіданнях, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд

встановив:

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

05.06.2014р. сторони уклали договір купівлі-продажу(поставки) від № 06-12., за умовами якого відповідач зобовязався передати у власність покупця(позивача) зерносушарку двомодульну шестисекційну, а позивач зобовязався оплатити її вартість.

При цьому, Додатком №1 до договору сторони встановили наступний порядок оплати вартості сушарки:

на 10 червня 2014р. 60% вартості товару 659100,00 грн.;

на 20 червня 2014р. 20% вартості товару 219700,00 грн.;

по факту монтажу та тестування 20% вартості товару 219700,00 грн.

В Додатку №1 до договору відповідач взяв на себе зобовязання здійснити поставку зерносушарки протягом 80 днів з дня попередньої оплати.

Як свідчать умови договору, а саме пункти 3.3, 3.13, 3.14, 3.21, відповідач після поставки товару зобовязався здійснити монтаж, наладку, введення в експлуатацію зерносушарки, про що надати позивачу акт виконаних робіт, провести контрольну сушку зерна, під час якої провести навчання персоналу позивача роботі з зерносушаркою.

Частино1 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Позивач виконав свої зобовязання за договором, а саме 11 червня 2014р. здійснив попередню оплату в сумі 659100,00 грн., а 20 червня 2014р. 219700,00 грн., про що свідчать надані позивачем докази(а.с.16-19). Всього сума попередньої оплати склала 878800,00 грн.

Як свідчать надані відповідачем товаротранспортні накладні(а.с.74-80) відповідачем виконано своєчасно його зобовязання щодо поставки зерносушарки: попередня оплата здійснена 11 та 20 червня 2014р., зерносушарка поставлена в період з 21.07.2014р. по 31.07.2014р.

Суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем строків поставки, оскільки відлік 80 днів строку слід рахувати з 21.06.2014р.( з наступного дня після здійснення позивачем другого платежу в сумі 219700,00 грн) по 07.09.2014р.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вказаної вище норми відповідачем не надано жодних доказів стосовно виконання ним умов договору, передбачених пунктами 3.3, 3.13, 3.14, 3.21 договору, а саме здійснення монтажу, наладки, введення в експлуатацію зерносушарки, складання акту виконаних робіт, проведення контрольної сушки зерна та проведення навчання персоналу позивача роботі з зерносушаркою.

Суд відхиляє доводи позивача щодо невиконання позивачем робіт по будівництву завальної ями та естакади, оскільки цей обовязок для позивача не передбачений договором від 05.06.2014р.

Крім того, у пунктах, 6.1., 7.1.1. , 7.2.1., 7.2.2. Паспорту на зерносушарку(а.с.81-89) зазначено, що монтаж зерносушарки проводиться спеціалістами, зборку і монтаж зерносушарки здійснює спеціальна організація, первинний запуск зерносушарки проводиться в присутності спеціаліста монтажної організації, навчання персоналу працюючого на зерносушарці проводять спеціалісти монтажної організації.

Відповідачем не надано доказів залучення спеціалістів для виконання вказаних вище робіт чи здійснення цих робіт власним персоналом, який має право на здійснення передбачених договором робіт.

Приписами статей 610 612 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 220 Господарського кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

З огляду на вищезазначене, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача перерахованої суми попередньої оплати - 878800,00грн.

Разом з тим, в іншій частині позову слід відмовити з огляду на наступне:

Посилаючись на порушення відповідачем п.5.11 договору від 05.06.2014р., позивач просить стягнути з відповідача штраф в сумі 84145,10 грн. Ця вимога є неправомірною, оскільки п.5.11 договору передбачає відповідальність за порушення зобовязань щодо сервісного обслуговування, тобто зобовязань, які могли виникнути після введення сушарки в експлуатацію.

Судом встановлено, що факт введення сушарки в експлуатацію відсутній.

Отже, в задоволенні позову щодо стягнення штрафу в сумі 84145,10 грн. слід відмовити.

Не підлягає стягненню й пеня в сумі 121563,33 грн., оскільки п.5.2. договору від 06.06.2014р. не містить переліку порушень, за які настає відповідальність в вигляді сплати пені. Крім того, відповідно до ст. 343 Господарського кодексу України відповідальність в вигляді сплати пені настає за порушення грошового зобовязання, а не будь якого іншого.

Стосовно стягнення збитків суд дійшов наступного висновку:

відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержанні нею доходу, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст. 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є склад цивільного правопорушення, який складається з: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відсутність одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Факт протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності по договору від 05.06.2014р. позивачем доведено.

Позивач визначив шкодою(збитками) 211 000,82 грн. вартість паливно-мастильних виробів, які були передані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 для перевезення зерна кукурудзи на обєкти сушки СТОВ «Хлібороб»(а.с.57). В судовому засіданні 02.02.2016р. представниками позивача дані усні пояснення, що вказане пальне передавалось фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 для здійснення ним сушіння зернових культур у пересувній сушарці. Як на доказ наявності збитків позивач посилається на відомості обліку видання паливно-мастильних матеріалів, звіт про рух матеріальних цінностей(а.с. 60-65).

Припис ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає перелічені вище докази неналежними, оскільки вони не свідчать, що повязані саме з перевезенням зернових культур на елеватор інших юридичних осіб, не зазначено відстань перевезень, кількість перевезеного зерна, тощо.

Також позивачем не надано доказів здійснення сушіння зерна пересувною сушаркою фізичної особи-підприємцю ОСОБА_4, тип цієї сушарки, її технічні характеристики, кількість просушеного зерна, тощо.

Отже, в стягненні шкоди в сумі 211000,82 грн. слід відмовити.

Недоведеним є й шкода в сумі 104871,53 грн. вартість сушки зернових культур у інших субєктів підприємницької діяльності, оскільки позивачем не доведено факту зібрання ним 7513 тон зерна кукурудзи, факту передачі цього зерна юридичним особам для здійснення його сушіння( ТТН, видаткові накладні та накладні на приймання товару).

Отже, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено факту наявності шкоди, тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 211000,82 грн. та 104871,53 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 44, 46, 83-85 Господарського процесуального кодексу України господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства АЛЬТАИР-06, 56541, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Бузьке, вул. Станційна, 1а код 37945462/ на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Хлібороб, 22155, Вінницької області, Козятинський район, с.Зозулинці, вул. Леніна, буд. 37, код03733559/ 878800,00 грн. попередньої оплати та 13182,00 грн. судового збору.

Видати наказ.

В стягненні 84145,10 грн. штрафу, 121563,33 грн. пені, 315872,35 грн. відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

повний текст рішення складено та підписано 08.02.2016р.

Суддя Л.І. Васильєва