РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа № 910/10128/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «ГАЛЕАС» до публічного акціонерного товариства «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ» про стягнення 77874,99 грн, за участю представників:

від позивача: Порохнюк Л.П. (довіреність від 29.01.2016 № 2915);

від відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПП «ГАЛЕАС» з позовом до ПАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», яким заявлено вимогу про стягнення 60166,68 грн, з яких: 38946,00 грн - основна заборгованість; 3059,66 грн - пеня; 4049,93 грн - 3 % річних та 14111,09 грн - втрат від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором на охорону об'єкта від 01.02.2011 № 38/ф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 прийнято вказаний вище позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/10128/15.

До господарського суду 12 травня 2015 року надійшов відзив на позов, яким відповідач вимоги відхилив у повному обсязі з урахування такого. Відповідач, посилаючись на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі № 925/2195/14, зазначає, що предмет позову в частині основного боргу в сумі 38946,00 грн був предметом розгляду у вказаній справі і відповідачем не оспорювався. Відповідач зазначає, що інші платежі ним не здійснювалися, а тому акт звірки взаємних розрахунків станом на дату розгляду справи № 910/10128/15 відповідачем не складався і позивачеві не надсилався. Також відповідач вказує на те, що у рішенні суду від 06.03.2015 у справі № 925/2195/14 встановлено пропуск позовної давності за послуги, надані до листопада 2011 року. Враховуючи наведене, відповідач заявив про застосування позовної давності загальної до основної заборгованості, строк якої сплив 06 грудня 2014 року, та спеціальної до пені. Крім того відповідач заперечив проти позовних вимог в частині нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідач у відзиві зазначає, що акт звірки взаємних розрахунків за період часу з 01 січня 2011 року по 01 березня 2012 року не може свідчити про переривання строку позовної давності.

Ухвалою від 08.06.2015 суд зупинив провадження у даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 925/2195/14.

Ухвалою від 10.08.2015 провадження у даній справі поновлено у зв'язку з тим, що підстава, на якій було зупинено провадження, відпала.

У судовому засіданні 19 серпня 2015 року представником позивача зменшено розмір позовних вимог.

Також судовому засіданні 19 серпня 2015 року головою правління відповідача заявлено клопотання від 19.08.2015 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення справжності підпису вказаного голови на акті звірки взаємних розрахунків, складеного станом на 01 березня 2012 року.

Ухвалою від 19.08.2015 судом задоволено клопотання відповідача від 19.08.2015 та призначено у даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Вказаною ухвалою суд поклав попередню оплату експертизи на відповідача. Провадження у справі було зупинено.

Ухвалою від 15.01.2016 судом поновлено провадження у справі у зв'язку з надходженням до суду матеріалів даної справи і листа КНДІСЕ від 12.01.2016 № 18653/18654/15-32/18729/15-33, з якого вбачається, що експертиза не проведена в силу її несплати. Розгляд справи вказаною ухвалою призначено на 01 лютого 2016 року, про що сторони повідомлені належним чином і завчасно, що підтверджується повідомленнями поштового зв'язку про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи.

22 січня 2016 року до господарського суду від позивача надійшли уточнення позовних вимог, з яких вбачається, що борг складає 74815,33 грн, з яких: 38946,00 грн - основна заборгованість; 4776,00 грн - 3 % річних та 31093,33 грн - втрати від інфляції.

Тобто позивачем збільшено позовні вимоги в частині нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, а тому вказані уточнення розцінюються судом як збільшення позовних вимог.

Таким чином, загальний розмір позовних вимог становить 77874,99 грн, з яких: 8946,00 грн - основна заборгованість; 3059,66 грн - пеня; 4776,00 грн - 3 % річних та 31093,33 грн - втрати від інфляції.

У судове засідання 01 лютого 2016 року відповідач свого представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не подав.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між ПП «ГАЛЕАС», як виконавцем, та закритим акціонерним товариством «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», найменування якого змінено на ПАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», як замовником, укладено договір на охорону об'єкта від 01.02.2011 № 38/ф (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону (об'єкт) територію ЗАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Хоменка, 7, який зазнаний у дислокації об'єктів (додаток № 1).

Згідно з п. 3.1 договору оплата за послуги охорони за цим договором визначається та узгоджується Протоколом погодження договірної ціни (додаток № 2), що є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.2 договору визначено, що оплата здійснюється щомісячно, шляхом передплати суми відповідно до визначених у Протоколі тарифів до 10 числа поточного місяця, в якому здійснюються заходи охорони або протягом 10 діб з моменту отримання рахунку та з врахуванням кількості фактично відпрацьованих годин понад норми згідно акту виконаних робіт охорони, що узгоджується сторонами, в безготівкову вигляді шляхом перерахування замовником відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця. Оплата за дані послуги згідно з цим договором здійснюється у національній валюті України та із врахуванням рівня росту інфляції.

У пункті 8.1 договору передбачено, що останній укладається терміном з 01 лютого 2011 року по 01 січня 2012 року і набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками. Якщо за 15 діб до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не вимагатиме його припинення або переукладення, то він залишається в силі на попередніх умовах і на той же термін, і так само кожного наступного разу.

Додатком від 01.02.2011 № 1 до договору (Дислокація об'єктів, які передаються під охорону) погоджено найменування об'єкта - територія ЗАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», та його місцезнаходження - м. Черкаси, вул. Хоменка, 7, кількість охоронників - 1.

У додатку від 01.02.2011 № 2 до договору (Протокол погодження договірної ціни) сторони досягли домовленості, що вартість послуг згідно договору на охорону від 01.02.2011 за місяць становить 8491,00 грн, разом з ПДВ.

У відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи зі змісту правовідносин сторін спору, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що у період часу з січня 2015 року по вересень 2015 року, включно, позивачем надано, а відповідачем отримано послуги на підставі договору загальною вартістю 84910,00 грн. Дана фактична обставина підтверджується такими актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які сторонами договору підписано і скріплено відбитками їх печаток: від 24.02.2011 № ОУ-0000094, від 25.03.2011 № ОУ-0000105, від 25.04.2011 № ОУ-0000156, від 25.05.2011 № ОУ-0000209, від 27.06.2011 № ОУ-0000259, від 25.07.2011 № ОУ-0000310, від 25.08.2011 № ОУ-0000358, від 26.09.2011 № ОУ-0000404, від 26.10.2011 № ОУ-0000451, від 25.11.2011 № ОУ-0000496 (засвідчені копії містяться у матеріалах справи).

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором, останній оплатив послуги, надані згідно з вказаними вище актами, частково у зв'язку із чим виникла заборгованість в розмірі 38946,00 грн.

Розмір заборгованості позивач також підтверджує актом звірки взаємних розрахунків, складеного за період часу з 01 січня 2011 року по 01 березня 2012 року (далі - акт звірки станом на 01 березня 2012 року).

Враховуючи наведені обставини, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача вказану суму основної заборгованості, пеню в сумі 3059,66 грн; 3 % річних в сумі 4776,00 грн втрати від інфляції в сумі 31093,33 грн.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Таким чином, виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, договір, укладений між сторонами у даній справі, є відплатним.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, виходячи з умов, встановлених у п. 3.2 договору, сторонами визначено два альтернативних способи проведення оплати:

- передоплата (відповідно до визначених у протоколі тарифів) до 10 числа поточного місяця, в якому здійснюються заходи охорони) або

- 10 діб з моменту отримання рахунку та з врахуванням кількості фактично відпрацьованих годин понад норми згідно акту виконаних робіт охорони, що узгоджується сторонами, в безготівкову вигляді шляхом перерахування замовником відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця.

З огляду на вказаний пункт договору, суд дійшов висновку, що відповідач був зобов'язаний здійснювати оплату послуг шляхом передоплати, тобто до 10 числа поточного місяця, в якому надавалися послуги у розмірі, узгодженому у Протоколі погодження договірної ціни (додаток № 2), оскільки із вказаних вище актів здачі-прийняття робіт не вбачається надання послуг понад норми, а тому відсутня необхідність у виставленні відповідних рахунків.

При цьому, суд зауважує, що відсутність виставлених позивачем відповідачу рахунків не звільняє останнього від обов'язку розрахуватись із позивачем за надані за договором послуги.

Таким чином, враховуючи наведені норми права, обставини даної справи та умови, встановлені договором, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором є таким, що настав.

Суд відзначає, що відповідачем належними доказами не спростовано факту прострочення ним грошового зобов'язання за договором, а отже відповідач вважається таким, що прострочив.

У той же час, відповідачем у відзиві зроблено заяву про застосування до позовних вимог а частині стягнення основної заборгованості та пені наслідки спливу позовної давності.

Розглядаючи вказану заяву відповідача, суд зазначає таке.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З наведених норм права, обставин справи і умов, встановлених п. 3.2 договору вбачається, що позивач має право заявляти позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за кожним актом здачі-прийняття робіт окремо на протязі трьох років і перебіг вказаного строку розпочинається на наступний день, за днем, до якого відповідач мав виконати грошове зобов'язання за договором, тобто з 11 дня поточного місяця, в якому здійснювалися заходи охорони.

У той же час суд вказує на таке.

Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Пленумом Вищого господарського суду України в абзаці 2 підпункту 4.4.1 постанови від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» надано такі роз'яснення. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

Так, як встановлено вище, позивач підтверджує розмір заборгованості за надані послуги, зокрема, актом звірки станом на 01 березня 2012 року, у якому відображено номери та дати вищенаведених актів здачі-прийняття робіт, загальна вартість за ними та часткові оплати.

Оглянувши акт звірки станом на 01 березня 2012 року, судом встановлено, що його з боку позивача підписано його директором та головним бухгалтером 12 березня 2012 року, а з боку відповідача - головою правління ОСОБА_2 14 березня 2012 року. При цьому вказаний документ скріплено відбитками печаток сторін спору.

Однак, відповідач ставить під сумнів справжність підпису голови правління та відбитку печатки на згаданому вище акті звірки у зв'язку із чим судом призначалася судова експертиза, яка проведена не була внаслідок невиконання відповідачем вимог суду в частині здійснення попередньої оплати проведення вказаної експертизи.

Суд акцентує увагу на тому, що саме відповідач був ініціатором призначення у справі експертизи, за проведення якої не здійснив оплату.

При цьому, у судовому засіданні 19 серпня 2015 року голова правління ОСОБА_2 гарантував здійснення ПАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ» попередньої оплати експертизи, призначеної ухвалою від 19.08.2015.

Такі дії відповідача розцінюються судом як зловживання своїми процесуальними правами, які спрямовані на затягування судового процесу.

Крім того суд відзначає, що позивач також посилався на акт звірки станом на 01 березня 2012 року під час розгляду судом справи № 925/2195/14, тобто відповідач був обізнаний про існування вказаного акту, проте останній не надав суду жодного доказу, який би свідчив про його звернення до правоохоронних органів із заявою щодо підроблення документу, втрати його печатки, її підробку чи інше незаконне її використання третіми особами всупереч волі ПАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ».

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що акт звірки станом на 01 березня 2012 року не може бути належним доказом у справі.

Отже, акт звірки станом на 01 березня 2012 року, підписаний обома сторонами спору і скріплений відбитками їх печаток розцінюється судом як визнання відповідачем спірної основної заборгованості у даній справі.

Таким чином, в силу наведених обставин справи та частин 1 і 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності є таким, що переривався і спливає з 15 березня 2015 року (три роки з 14 березня 2012 року - дата підписання відповідачем акту звірки станом на 01 березня 2012 року).

Так, судом встановлено, що ПП «ГАЛЕАС» 27 листопада 2014 року звернулося з позовом до Господарського суду Черкаської області, що підтверджується відбитком штампу на позовні заяві, яким заявлено вимоги до ПАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», зокрема, про стягнення з останнього заборгованість в сумі 38946,00 грн за договором на охорону об'єкта від 01.02.2011 № 38/ф. Вказаний позов прийнято названим судом до розгляду та порушено провадження у справі № 925/2195/14 (ухвала суду від 28.11.2014). Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 справу № 925/2195/14 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі № 925/2195/14 у задоволенні позову було відмовлено у зв'язку із тим, що ПП «ГАЛЕАС» просило стягнути з ПАТ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ», зокрема, суму основного боргу за договором на користь приватного підприємства «Патріот В», тобто на користь третьої особи, яка не є учасником правовідносин за договором, і при цьому позивачем не доведено факт порушення права вказаної особи.

Виходячи з наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що спір у справі № 925/2195/14 вирішувався між іншими сторонами, ніж у даній справі, а також спір у справі № 925/2195/14 фактично по суті не вирішено, а тому провадження у даній справі не підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також з наведеного вище слідує, що ПП «ГАЛЕАС» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом у справі № 925/2195/14 (27 листопада 2014 року) у межах трирічного строку позовної давності, тобто до 14 березня 2015 року, відтак за правилами, встановленими ч. 2 ст. 264 ЦК України, подання вказаного позову стало наслідком для переривання строку позовної давності за позовною вимогою про стягнення основної заборгованості за договором повторно. Враховуючи наведене, строк позовної давності за вказаною вимогою позивача спливає з 28 листопада 2017 року.

Як встановлено судом, з позовом у даній справі позивач звернувся до Господарського суду міста Києва 20 квітня 2015 року, про що свідчить відбиток штампу суду. Наведене свідчить про те, що позивач звернувся з позовом у даній справі в межах строку позовної давності.

Отже, підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 38946,00 грн підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному статтями 33 і 34 ГПК України, не спростовано.

Розглядаючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого.

Пунктом 3.3 договору визначено, що за несвоєчасне проведення грошових розрахунків за кожен місяць замовником перед виконавцем, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначалося вище, відповідач зробив заяву про застосування спеціальної позовної давності до позовної вимоги щодо пені.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи наведені норми права та умови встановлені, п. 3.2 договору, пеня повинна нараховуватися шість місяців, починаючи з 11 числа поточного місяця, у якому надавалися послуги, оскільки умовами договору строк нарахування, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, не змінено.

Так, якщо брати до уваги останній місяць спірного періоду - листопад 2011 року, то позивач мав право нараховувати пеню за період з 11 листопада 2011 року по 10 травня 2012 року.

Однак, як встановлено судом вище, позивач звернувся з позовом у справі № 925/2195/14 - 27 листопада 2014 року, тобто з пропуском спеціального річного строку позовної давності, встановленого для вимог про стягнення пені.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 3059,66 грн наслідки спливу позовної давності, а тому вказана вимога задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що у правовідносинах сторін має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання, суд дійшов висновку про правомірність і обґрунтованість позову в цій частині.

Отже, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 4776,00 грн, нарахована на суму основного боргу за період часу з 26 грудня 2011 року по 26 січня 2016 року, включно, підлягає задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції суд зазначає, що розрахунок вказаної вимоги є невірним.

За розрахунком суду (наведено далі по тексту), зазначена вимога підлягає задоволенню в сумі 30969,86 грн за період часу з січня 2012 року по грудень 2015 року, включно.

38946,00 грн (сума боргу) * 179,52 (середній індекс інфляції з 2012 року по 2015 року) = 69915,86 грн - 38946,00 грн = 30969,86 грн.

При цьому суд відзначає, що при розрахунку вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції, суд врахував вказівки Верховного Суду України, які наведено у листі від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Підсумовуючи викладене вище, позов ПП «ГАЛЕАС» підлягає задоволенню частково.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 49 ГПК витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ» (01033, м. Київ, вулиця Паньківська, будинок 10-Б; ідентифікаційний код 01417446) на користь приватного підприємства «ГАЛЕАС» (18008, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Хоменка, будинок 19; ідентифікаційний код 14195651) основну заборгованість в сумі 38946,00 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сорок шість) грн 00 коп.; 3 % річних в сумі 4776,00 (чотири тисячі сімсот сімдесят шість) грн 00 коп.; втрати від інфляції в сумі 30969,86 (тридцять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн 86 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1752,32 (одна тисяча сімсот п'ятдесят дві) грн 32 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05 лютого 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань