ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р. Справа № 917/2669/15

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, бульвар Шевченко, 50-Г, м. Київ, 01032

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул..Горького, 17, с.Зуївці, Миргородський район, Полтавська область, 37630

про стягнення заборгованості у розмірі 6739,71 грн

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 6739,71 грн. заборгованості за договором оренди №6242 нерухомого майна, що належить до державної власності, з яких: 5035,94 грн. основна заборгованість, 605,20 грн інфляційних збитків, 947,49 грн. пені та 151,08 грн. штрафу.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає з підстав, викладених у позовній заяві та 15.02.2016 р подав суду додаткові пояснення по справі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, ухвали суду, які направлялися за адресою, яка зазначена у позовній заяві та у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб підприємців, повернулися до суду з відміткою поштового відділення: "Адресат вибув".

Таким чином, відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідач вважається належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань та про покладені на нього обов'язки.

Судом відкладався розгляд справи для належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду та надання можливості надати пояснення стосовно спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. В даному випадку цей строк закінчується, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

25.06.2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6242 (далі - Договір, а.с. 9-12).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно частина нежитлового приміщення (далі - майно), загальною площею 15 кв.м., що розміщене за адресою : м. Київ, вулиця Залізничне шосе, 9, на третьому поверсі будівлі адміністративно-побутового корпусу, що перебуває балансі Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві, (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31 січня 2012р. і становить 142 800 гривень без ПДВ. Майно передається в оренду з метою розміщення буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.1 - п. 1.3 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04.10.95р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди травень 2012 р. 715,42 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2012 року - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за червень місяць 2012 року (п.3.1 Договору);

- Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 Договору).

- Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50 % щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж ( п. 3.6 Договору);

- за несвоєчасне або неповне внесення орендної плати, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати ( п. 3.7 Договору).

- у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості ( п. 3.8 Договору).

- у разі розірвання за згодою сторін договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплати заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

- орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату (пп. 5.3. Договору);

- орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві / балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати / повної або часткової / орендованого майна з вини орендаря (пп. 5.10. Договору);

- майно вважається повернутим орендодавцеві/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов'язок щодо складання акту приймання-передачі покладається на орендаря (пп.10.10 Договору);

- цей договір укладений на 2 роки 11 місяців та діє з 25.06.2012 р. по 25.05.2015 р. (п. 10.1 Договору).

Відповідно до акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 25.05.2012 р. орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування приміщення загальною площею 15 кв.м., що розміщене за адресою : м. Київ, вулиця Залізничне шосе, 9, на третьому поверсі будівлі адміністративно-побутового корпусу, що перебуває балансі Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві, . Даний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 12 на звороті).

В порушення умов Договору відповідач систематично не виконував своїх обов'язків по Договору в частині внесення плати за оренду нежитлового приміщення. З огляду на викладене у останнього утворилась перед позивачем заборгованість за період з вересня 2014 р. по серпень 2015 р. у розмірі 5 035,94 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

З огляду на неналежне виконання орендарем умов Договору щодо своєчасного внесення орендної плати, орендодавець звертався до відповідача з претензією № 30-10/11392 від 10.11.2015 р. (а.с. 17), в якій повідомив відповідача про наявність у останнього заборгованості у розмірі 6134,51 грн. (в т. ч.: заборгованості з орендної плати з урахуванням індексації та пені), яка залишена відповідачем без реагування.

За даними позивача, на момент подання позову до суду, відповідач зобов'язання за Договором щодо підписання акту приймання передавання (повернення) та внесення плати за оренду нежитлового приміщення станом на 29.09.2015 р. (з вересня 2014р. по серпень 2015р.) не виконав, заборгованість останнього з врахуванням індексації, пені та штрафу складає 6739,71 грн.

Враховуючи відсутність реагування відповідача на претензію та вважаючи порушеним своє право позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з даним позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 6739,71 грн. заборгованості за договором оренди №6242 нерухомого майна, що належить до державної власності, з яких: 5035,94 грн. основна заборгованість, 605,20 грн. інфляційних збитків, 947,49 грн. пені та 151,08 грн. штрафу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору оренди.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 765, ст. 767 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню, наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

З матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення є державним майном, і спір щодо нього повинен вирішуватися відповідно до Закону України від 10.04.1992 р. № 2269-ХІІ "Про оренду державного та комунального майна" (із змінами та доповненнями). Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не допускається. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (п. 1, п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України). Відповідно п. 1, п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (с. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо сплати орендних платежів виконував неналежним чином, заборгованість останнього перед позивачем на момент прийняття рішення складає 5 035,94 грн. (за період з вересня 2014 р. по серпень 2015 р. включно), що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 035,94 грн. є обґрунтованими нормами матеріального права, документально підтвердженими, відповідачем не спростовані, а тому, в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Строни у п.3.7 Договору передбачили, що за несвоєчасне або неповне внесення орендної плати, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.8 договору встановлено, що у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідач несвоєчасно виконував зобов'язання по оплаті орендованого майна, в результаті чого позивач нарахував інфляційні в розмірі 605,20 грн., пеню у сумі 947,49 грн. та штраф 151,08 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 605,20 грн. за період з вересня 2014р. по серпень 2015р., пені у сумі 947,49 грн. за період з 01.04.2015 р. по 29.09.2015 р. (з урахування моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати орендних платежів за кожний окремий місяць та з урахуванням проведених відповідачем часткових оплат), суд прийшов до висновку, що заявлені розміри інфляційних та пені відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Враховуючи, що відповідачем було допущено прострочення по сплаті орендної плати з вересня 2014 р. по серпень 2015 р. включно на загальну суму 5 035,94 грн., вимога про стягнення штрафу в розмірі 151,08 грн. також є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, судом враховується абз. 2 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", де передбачено, що при одночасному стягненні пені та штрафу не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул.Горького, 17, с.Зуївці, Миргородський район, Полтавська область, 37630, код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва; код одержувача: 37995466; банк одержувача: ГУ ДКСУ в м. Києві; р/р 0011, МФО 820019; КЕКД: 22080200; назва: плата за оренду майна бюджетних установ) 5035,94 грн. основної заборгованості, 605,20 грн. інфляційних збитків, 947,49 грн. пені та 151,08 грн. штрафу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул.Горького, 17, с.Зуївці, Миргородський район, Полтавська область, 37630, код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, б-р Шевченка, 50-Г, , банк одержувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код 19030825, МФО 820019, р/р 00034) 1218 грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя