ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.02.16р. Справа № 904/10160/15

За позовом Дочірнього підприємства "ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради

до Архівного відділу Верхньодніпровської районної державної адміністрації

про стягнення 46 181,00 грн. за спожиту теплову енергію

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - ОСОБА_1, дов. № 2 від 05.01.15р.

Відповідача - ОСОБА_2, дов. № 110 від 17.12.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 46 181,00 грн. за спожиту теплову енергію, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що на виконання умов договору Постачальник з січня по грудень 2014р. надавав Споживачеві акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які обидві сторони підписали, в свою чергу, Споживач оплатив у повному обсязі поставлену теплову енергію відповідно до умов договору в межах відповідних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на 2014р. Також, в умовах даного договору не зазначено про існування будь-якої заборгованості за попередні роки, так як на кожен рік укладалися окремі договори на користування тепловою енергією і оплата відповідно до умов договору проводилася в повному обсязі у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на відповідний рік. При підписанні договору Постачальник знав про планові призначення для Споживача з державного бюджету на фінансування послуг з теплопостачання.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.01.14р. сторонами укладено договір №130 на користування тепловою енергією (далі Договір), за п.1.1 якого Постачальник зобов'язався забезпечувати протягом обумовленого в Договорі часу безперервне постачання теплової енергії Споживачеві.

Згідно з п. 5.6 Договору оплата замовленого обсягу теплової енергії згідно п.3.2.3 здійснюється Споживачем наступним шляхом: 100% передплата вартості місячного обсягу споживання теплової енергії сплачується до 5 числа поточного місяця, остаточний розрахунок за фактично отриману теплову енергію здійснюється на підставі Акту приймання-передачі теплової енергії (за звітний місяць) до 10 числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Додатковою угодою № 2 сторони обумовили, що бюджетні зобов'язання виникають лише за наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань встановлених кошторисом на 2014р. в сумі 22 350,00 грн. (у тому числі 4 077,00 грн., встановлених тимчасовим кошторисом на 1 кв. 2014р.).

Позивач у позові, з посиланням на п.5.8. Договору, просив стягнути за Відповідача борг у сумі 26 596,33 грн., який, за його даними, існував на початок 2014р.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач до матеріалів справи надав акти здачі-прийняття робіт за 2014р. на суму 35 185,28 грн., а саме:

- від 31 січня 2014р. на суму 6 878,76 грн.;

- від 28 лютого 2014р. на суму 5 523,14 грн.;

- від 31 березня 2014р. на суму 3 734,36 грн.;

- від 30 квітня 2014р. на суму 1 454,78 грн.;

- від 27 червня 2014р.на суму 420,23 грн.;

- від 31 жовтня 2014р. на суму 1 054,08 грн.;

- від 28 листопада 2014р. на суму 7 018,84 грн.;

- від 31 грудня 2014 р. на суму 9 101,09 грн.

Наведені акти підписані лише Позивачем.

За даними Позивача, у зв'язку з неналежним виконанням Споживачем своїх обов'язків за Договором за період з 11.02.14р. по 01.11.15р., у нього утворився борг за спожиту теплову енергію, який станом на момент звернення з позовом становить 39 476,61 грн. На прострочений борг Відповідача, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, Позивачем нараховані збитки від інфляції 5 584,98 грн. та 3 % річних 1 119,41 грн.

Однак, у п. 5.8 Договору сторони погодили, що за наявності заборгованості у Споживача за даним договором Постачальник зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, поставлену в минулі періоди по даному Договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Відповідно до наданих Відповідачем актів здачі-приймання робіт за Договором за 2014р., Постачальник з січня по грудень 2014р. поставив, а Споживач отримав теплову енергію на суму 22 305,00 грн.

Відповідач протягом 2014р. за спожиту теплову енергію сплатив 22 305,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких додані до матеріалів справи.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи сторін, суд погоджується з позицією Відповідача, не приймає позицію Позивача, оскільки згідно з умовами п.5.8 Договору, Позивач не міг самостійно зараховувати сплачені Відповідачем кошти за Договором за 2014р. за інші, крім 2014р. періоди, обсяги поставленої теплової енергії підтверджуються підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт, поставлену за Договором та підписаними актами здачі-приймання робіт теплову енергію Відповідач оплатив у повному обсязі, документів, які б свідчили, що Відповідач безпідставно відмовився підписувати інші надані Позивачем акти здачі-приймання робіт Позивач суду не надав, також Позивач не надав суду доказів постачання послуг Відповідачеві у більших обсягах, ніж зазначено у підписаних сторонами актах.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Повний текст рішення виготовлено ______________