ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 927/903/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановувід 07.12.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 927/903/15
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доПублічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
простягнення 690 449, 61 грн,
у судове засідання прибули представники:
позивачаОСОБА_6 (дов. від 04.12.2012), ОСОБА_7 (дов. від 12.05.2014),
відповідачаОСОБА_8 (дов. від 08.08.2014),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про стягнення збитків у розмірі 690449,61 грн неотриманого прибутку за період з 01.08.2012 по 31.12.2013.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 (суддя В. Шестак) позов задоволений.

Рішення мотивоване наступним.

05.03.2008 між ФОП ОСОБА_4 (орендодавцем) та ЗАТ КБ "Приватбанк", найменування якого змінене на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", (орендарем) укладений договір оренди приміщення від 05.03.2008 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати орендареві, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове користування приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 330,6 м. кв., що складається з першого поверху (105,2 м.кв.), другого поверху (114,1 м.кв.) та третього поверху (111,3 м.кв.), за плату та на обумовлений строк для використання його у банківській діяльності.

Відповідно до п. 2.2 Договору орендна плата за користування приміщенням складає 6 612 доларів США за календарний місяць.

Згідно із п.5.1 Договору, передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення в оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Обов'язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні. Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання (п.5.2 Договору).

Відповідно до пункту 7.1 Договору сторони погодили, що договір набуває чинності 05.02.2011 і діє до 05.01.2014.

04.02.2011 позивач направив відповідачу лист, в якому нагадав про набрання 05.02.2011 чинності Договором та просив направити представників для здійснення приймання-передачі приміщення.

Листом від 08.02.2011 відповідач повідомив, що приміщення не можуть бути прийняті орендарем, виходячи з того, що згідно із Витягом з Державного реєстру іпотек № 29013217 від 27.10.2010 приміщення перебуває в іпотеці, що виключає можливість оренди приміщення, та просив вважати Договір неукладеним.

У подальшому, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2012, у справі № 7/60 за позовом ФОП ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_9 та ПАТ КБ "Приватбанк", присуджено до стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" 520199,10 грн неотриманого прибутку за період з 05.02.2011 по 01.12.2011.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2011 у справі № 5028/11/151/2011, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2012 та постановою Вищого господарського суду від 26.04.2012, у позові ПАТ КБ "Приватбанк" до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору оренди приміщення від 05.03.2008. відмовлено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2013 у справі №36/5005/7164/2012 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.10.2013, не встановлювалось факту укладення між ФОП ОСОБА_4 та ПАТ КБ "Приватбанк" попереднього договору від 05.03.2008 щодо оренди приміщень, а навпаки встановлено, що між банком і ФОП ОСОБА_4 укладений договір оренди приміщення б/н від 05.03.2008.

Отже, вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що договір оренди приміщення від 05.03.2008 є дійсним, укладеним та не розірваним.

На підтвердження вжиття заходів щодо запобігання збиткам (неодержаного прибутку) позивачем зазначено наступне.

01.03.2013 укладено договір оренди приміщення між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Севен ДіСі". Предметом договору є приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перший поверх, площею 99,6 кв.м. Орендна плата складає 8000 грн в місяць. 01.09.2013 укладений договір оренди приміщення між ФОП ОСОБА_4 та компанією Acropolium spol.s.r.o. Предметом договору є приміщення, які передаються в оренду за договором, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, 2-й та 3-й поверхи, загальною площею 199,3 кв.м. Орендна плата складає 3500,00 дол. США в місяць.

Позивачем нараховані збитки (неотриманий прибуток) за період з 01.08.2012 по 31.12.2013 на суму 690449,61 грн.

ПАТ КБ "Приватбанк" необґрунтовано, без належних правових підстав відмовився від договору оренди від 05.03.2008, та, відповідно, від сплати орендної плати, чим позбавив права орендодавця (позивача) на отримання обумовленої договором суми орендної плати.

З посиланням на вказане, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем з вини ПАТ КБ "Приватбанк" втрачена вигода в сумі 690449,61 грн неодержаної орендної плати за період з 01.08.2012 по 31.12.2013, та, відповідно, про обґрунтованість заявлених вимог до ПАТ КБ "Приватбанк".

Водночас, щодо вимог заявлених до ФОП ОСОБА_5 судом зазначено наступне.

01.08.2012 між позивачем (кредитор) та ФОП ОСОБА_5 (поручитель) укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ПАТ КБ "Приватбанк" щодо сплати орендної плати за Договором.

Позивачем не доведено, що він звертався до ФОП ОСОБА_5 з письмовими вимогами про сплату 690449,61 грн неотриманого прибутку за Договором оренди.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, яку наведено у постанові від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором може бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи вказане, місцевий господарський у позові до ФОП ОСОБА_5 відмовив.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 927/903/15 (колегія суддів: Г. Жук, В. Суховий, А. Мальченко) рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 скасоване, прийняте нове рішення, яким у позові відмовлено у повному обсязі.

Постанова мотивована наступним.

На позивача покладений обов'язок передати приміщення в оренду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі 5028/7/60/2011, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2012, відмовлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ "Приватбанк" прийняти в оренду приміщення за договором оренди від 05.03.2008 та підписати акт приймання-передачі приміщення, як таких, що не ґрунтуються на актах цивільного законодавства.

При цьому, з метою захисту інтересів ФОП ОСОБА_4, як орендодавця, чинним законодавством передбачене право відмови від виконання свого зобов'язання, ініціювання розірвання договору, зміни його умов тощо. Так, відповідно до ч. 6 ст. 193 ЦК України зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Однак, матеріали справи не містять доказів відмови ФОП ОСОБА_4 від договору оренди б/н від 05.03.2008, чи доказів звернення до ПАТ КБ "Приватбанк" з пропозицією змінити умови договору, чи розірвати його, в тому числі в судовому порядку, однак і виконання ФОП ОСОБА_4 протягом строку дії договору обов'язку з передачі об'єкта оренди також не проведене у зв'язку з відмовою ПАТ КБ "Приватбанк" у прийнятті даного об'єкта в користування.

На підтвердження вжиття позивачем заходів для одержання прибутку від оренди приміщення та запобіганню у виникненні збитків, ФОП ОСОБА_4 надала суду договір оренди приміщення від 01.03.2013, з орендною платою у розмірі 8 000,00 грн у місяць, та договір від 01.09.2013 , укладений з компанією Acropolium spol.sr.o. з орендною платою у розмірі 3 500,00 доларів США в місяць.

Однак, позивач не надав доказів на підтвердження вжиття заходів для уникнення виникнення збитків як то звернення до третіх осіб з пропозицією укласти договір оренди, чи звернення до самого відповідача-1 з пропозицією змінити умови укладеного договору оренди з метою подальшої передачі в користування приміщення в тому числі в судовому порядку, а укладення у 2013 році (після спливу майже 3 років з дня направлення ПАТ КБ "Приватбанк" повідомлення про відмову в прийнятті об'єкта оренди в користування) договорів не може свідчити про вчинення дій, спрямованих на укладення відповідних правочинів, які б забезпечили економічний інтерес (отримання відповідного прибутку) ФОП ОСОБА_4

З посиланням на вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позивач, який був своєчасно попереджений другою стороною про неприйняття приміщення в оренду, міг запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробив цього, а тому останній позбавлений права на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права, просить постанову скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без зміни.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2012 (колегія суддів: С. Бондар, Б. Грек, С. Нєсветова) у справі № 5028/11/151/2011 залишені без зміни судові рішення, якими відмовлено у задоволені позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ФОП ОСОБА_4 про розірвання Договору.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2012 (колегія суддів: К. Грейц, С. Бакуліна, О. Сибіга) у справі № 5028/7/60/2011 залишені без зміни судові рішення, якими присуджено до стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ФОП ОСОБА_4 529019,10 грн збитків (неотриманого прибутку) на підставі невиконання обов'язку відповідача з прийняття приміщення за Договором за період з 05.02.2011 по 01.12.2011.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.05.2013 (колегія суддів: Г. Проконанич, С. Владимиренко, О. Євсіков) залишені без зміни судові рішення, якими відмовлено у задоволені позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2013 (колегія суддів: С. Могил, Є. Борденюк, І. Вовк) у справі № 36/5005/7164/2012 залишені без зміни судові рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ФОП ОСОБА_4 до ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення збитків (неотриманого прибутку) на підставі невиконання обов'язку відповідача з прийняття приміщення за Договором за період з 01.12.2011 по 31.07.2012.

При цьому, у відповідній постанові зазначено наступне.

Пунктом 7.1 Договору від 05.03.2008 сторони визначили, що договір набуває чинності 05.02.2011 і діє до 05.01.2014. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що орендодавець зобов'язується надати приміщення орендареві та ключі від нього в триденний строк з моменту укладення цього договору. Приміщення та інше майно вважається фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення (п. 5.2 договору).

Відповідно до положень ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Згідно із положеннями ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Тобто, зобов'язання наймодавця передати наймачеві майно у користування у строк, встановлений договором найму розуміється як розумний строк, необхідний наймодавцю для вчинення організаційно-правових діянь.

Виходячи з вищевказаних норм Договору, акт приймання-передачі майна в оренду повинен бути підписаний сторонами 05.02.2011, а отже, моментом укладення договору оренди сторони визначили триденний термін, що передує підписанню акта приймання-передачі. А тому, слід дійти висновку, що узгоджений сторонами момент укладення договору оренди не настав.

За правовою природою орендних відносин майна, в момент укладення договору оренди, майно має бути здатним для передачі його у користування орендарю, наслідком якого є настання прав і обов'язків сторін. Правочини можуть вчинятися під відкладальною обставиною (ст. 212 ЦК України), тобто сторони можуть обумовити настання або зміну прав і обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Підписаний сторонами договір оренди не містить відкладальної обставини; майно, обумовлене як предмет оренди, з моменту підписання договору і до 05.02.2011 не було здатним для передачі його в оренду відповідачу, оскільки перебувало у користуванні інших осіб.

Підписаний 05.03.2008 договір оренди за своєю правовою природою є попереднім договором (ст. 635 ЦК України), за яким сторони зобов'язуються укласти договір у майбутньому, тобто 05.02.2011. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Особливості укладення попередніх договорів у господарських відносинах, які є предметом розгляду у справі, визначенні положеннями ст. 182 Господарського кодексу України, відповідно до яких за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Наслідки необґрунтованого ухилення сторонами від укладення договору, передбаченого попереднім договором, у тому числі шляхом відшкодування другій стороні збитків, визначені ч. 2 ст. 635 ЦК України.

Враховуючи те, що сторонами не укладений договір, передбачений попереднім договором, позовні вимоги заявлені про стягнення збитків на підставі положень глави 51 Цивільного кодексу України - відповідальність за порушення зобов'язання, задоволенню не підлягають.

З посиланням на вказане, колегія суддів Вищого господарського суду України залишила без зміни оскаржені судові рішення, незалежно від викладених у них мотивів.

У справі, що є предметом розгляду, ФОП ОСОБА_4 заявляє вимогу про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" 690449,61 грн збитків (неодержаного прибутку) з посиланням на неприйняття ПАТ КБ "Приватбанк" приміщення в оренду за Договором за період з 01.08.2012 по 31.12.2013.

При цьому, предметом позову (матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача) у справі, що розглядається, є вимога про стягнення збитків, а підставою позову (фактичними обставинами, на яких ґрунтується вимога позивача) є невиконання ПАТ КБ "Приватбанк" обов'язку щодо прийняття приміщення за Договором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі у випадку якщо є рішення господарського суду, яким вирішений господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Зважаючи на те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2013 у справі № 36/5005/7164/2012, залишеним без зміни постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.10.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2013, відмовлено у задоволені позову про стягнення збитків (неодержаного прибутку), заявленого з підстави невиконання ПАТ КБ "Приватбанк" обов'язку щодо прийняття приміщення за Договором за період з 01.12.2011 по 31.07.2012, то провадження у даній справі про стягнення відповідних збитків за період з 01.08.2012 по 31.12.2013 підлягає припиненню, оскільки предмет і підстави позову у справі № 36/5005/7164/2012 та у даній справі є тими ж самими.

Посилання місцевого господарського суду, що стали підставою для задоволення позовних вимог, на те, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі № 7/60 та рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2011 у справі № 5028/11/151/2011 встановлено, що Договір є укладеним і не розірваним, є помилковими, оскільки встановлення постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2013 у справі № 36/5005/7164/2012 правової природи Договору як попереднього, не спростовує факт його укладення або дійсності. Однак, разом з тим, наявність попереднього договору не є підставою для виконання сторонами такого договору зобов'язань за договором оренди (основним договором).

Враховуючи вказане вище та з огляду положення п. 4 ч. 1 ст. 1119 ГПК України, відповідно до якого касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції і припинити провадження у справі, рішення та постанову слід скасувати, а провадження у справі слід припинити.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 927/903/15 скасувати.

Провадження у справі припинити.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил