КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/26078/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Добровольський Я.В.

від відповідача 1: Куцький Д.В.

від відповідача 2: Куцький Д.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Проектно-конструкторське бюро" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Приватного підприємства "Проектно-конструкторське бюро"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління

активами "ОТП Капітал"

до 2)Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 по справі №910/26078/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 26.01.2016.

25 січня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 відкладено розгляд справи до розгляду 09.02.2016.

05 лютого 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником відповідача 1 та 2 подано відзив на апеляційну скаргу.

09 лютого 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.02.2016 з'явились представники позивача, відповідачів 1 та 2.

Колегія суддів розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Вищезазначене клопотання про відкладення розгляду справи обґрунтовано тим, що представник позивача не знайомий з матеріалами справи, в зв'язку з тим, що довіреність на представлення інтересів позивача отримана лише 08.02.2016.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 ГПК України не передбачено обов'язку суду відкладати розгляд справи, коли спір може бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, законодавством не передбачено обмежень щодо надання керівником юридичної особи повноважень її представника у господарському процесі іншим особам, крім тих, що не мають можливості взяти участь у судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015.

Представник відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів 1 та 2, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

08 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством (Публічне акціонерне товариство) "ОТП Банк" (Банк) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір № CM-SME003/138/2006 (далі - Кредитний договір-1).

Відповідно до Кредитного договору 1 Банк надав позичальнику кредит в розмірі 395000,00 доларів США строком до 28.12.2013.

10 квітня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором-1, між Банком (іпотекодержатель) та Приватним підприємством "Проектно-конструкторське бюро" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № PM-SME 003/125/2007 (майнова порука) (далі - Договір іпотеки-1), предметом якого є нежиле приміщення № 61 (в літ. А), загальною площею 223,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності.

09 серпня 2007 між Закритим акціонерним товариством (Публічне акціонерне товариство) "ОТП Банк" (Банк) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір № CM-SME003/223/2007 (далі - Кредитний договір-2), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 230000,00 доларів США строком до 08.08.2014.

09 серпня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором-2 між Банком (іпотекодержатель) та Приватним підприємством "Проектно-конструкторське бюро" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № PM-SME 003/223/2007 (майнова порука) (далі - Договір іпотеки-2), предметом якого є нежиле приміщення № 61 (в літ. А), загальною площею 223,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ОТП Капітал" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, № 61 (в літ. А), загальною площею 223,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що спірний договір суперечить ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в зв'язку з чим, просить визнати вищезазначений договір недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Місцевим господарським судом встановлено, що договори іпотеки № PM-SME 003/125/2007 від 10.04.2007 та № PM-SME 003/223/2007 від 09.08.2007 містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки.

Так, згідно з п. 6.4 Договору іпотеки іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

При виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) із зазначенням загальної суми боргу. У випадку непогашення боржником боргових зобов'язань у строк, передбачений в іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов'язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати предмет іпотеки протягом 1 року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов'язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, повертається іпотекодавцю, відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у випадку, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Місцевим господарським судом встановлено, що право власності ПП "Проектно-конструкторське бюро" на нерухоме майно виникло на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2003, укладеного з Фондом приватизації комунального майна Шевченківського району м. Києва. Право власності зареєстроване за позивачем відповідно до законодавства, що діяло на час укладення зазначеного договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ПАТ «ОТП Банк», як іпотекодержатель за договорами іпотеки № PM-SME 003/125/2007 від 10.04.2007 та № PM-SME 003/223/2007 від 09.08.2007, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки,не будучи власником майна, що є предметом спірного договору, правомірно здійснило його продаж від власного імені.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства "Проектно-конструкторське бюро" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Проектно-конструкторське бюро" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 по справі №910/26078/15 без змін.

Матеріали справи №910/26078/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець