ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 Справа №917/1056/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 37552

до Сільського комунального підприємства "Сяйво", вул. Комсомольська, буд. 78, с. Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552

про стягнення суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 30.04.1998 Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області

від відповідача: не з'явились

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 03.03.2014 та від 31.12.2014 у розмірі 19 532,02 грн, з яких: 13 557,90 грн - сума основного боргу, 3 133,96 грн- пеня, 2 591,04 грн - інфляційні, 249,12 грн - 3% річних.

Відповідач письмовий відзив на позов суду не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулося 04.08.2015 проти позову заперечував, посилаючись на те, що договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 03.03.2014 є нікчемним, оскільки укладений із недодержанням вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також, представник відповідача стверджував, що заборгованість по договору від 31.12.2014 є погашеною.

Ухвалою господарського суду від 04.08.2015 справі у справі № 917/1056/15 призначено судову економічну експертизу для підтвердження наявності та обсягу заборгованості по договорах.

08.12.2015 на адресу суду надійшло повідомлення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса про те, що у зв'язку з невиконання ухвали суду, в частині оплати вартості проведення судово-економічної експертизи, експертне провадження №8427 знято з виконання.

09.02.2016 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою керівника.

Суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище (ч. 2 ст. 28 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 28 ГПК України представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

У п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Таким чином, юридична особа не обмежена у виборі особи та наданні такій особі повноважень на представництво її інтересів у господарському суді.

Крім того, строк розгляду справи, встановлений ст. 69 ГПК України, закінчився, тому суд не вбачає законних підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

03.03.2014 Сільське комунальне підприємство «Сяйво» та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 уклали договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку та спеціалізованої допоміжної офісної діяльності.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору Замовник (Сільське комунальне підприємство «Сяйво» доручає Виконавцеві (Фізична особа - підприємець ОСОБА_1), а Виконавець бере на себе зобов'язання з надання послуг з ведення бухгалтерського обліку та спеціалізованої допоміжної офісної діяльності в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором.

31.12.2014 Сільське комунальне підприємство «Сяйво» та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 уклали договір про надання послуг.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору Виконавець зобов'язувався за завданням Замовника надавати наступні послуги, а порядку та на умовах, визначених цим договором.

Детальний перелік послуг, що надаються за цим договором, визначається сторонами відповідно до свідоцтва платника єдиного податку та обсягу робіт, виконаних протягом місяця та підтверджених актом виконаних робіт (наданих послуг).

На виконання умов договору від 03.03.2014 в період з 01.03 по 31.12.2014 позивачем надано послуг по веденню бухгалтерського обліку Сільському комунальному підприємству «Сяйво» на суму 22 555,00 грн.

На виконання умов договору від 31.12.2014 в період з 01.01 по 28.02.2015 позивачем надано послуг на суму 3 000,00 грн.

Надання послуг підтверджується актами приймання-передачі виконаних послуг, підписаними Замовником, а саме: № 6 від 27.06.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 2 000,00 грн; № 7 від 31.07.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 2 335,00 грн; № 8 від 29.08.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 2 000,00 грн; № 9 від 30.09.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 2 000,00 грн; № 10 від 31.10.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 2 000,00 грн; № 11 від 30.11.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 2 300,00 грн, № 12 від 31.12.2014 до договору від 03.03.2014 на суму 1 800,00 грн; № 1 від 30.01.2015 до договору від 31.12.2014 на суму 1 500,00 грн; № 1 від 27.02.2015 до договору від 31.12.2014 на суму 1 500,00 грн (а.с. 12-20).

Як вбачається з наданих актів, претензій щодо якості виконаних робіт у Замовника немає.

Відповідно до п. 4.1 договору про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку та спеціалізованої допоміжної офісної діяльності від 03.03.2014 оплата послуг Виконавця здійснюється щомісяця, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 4.3 договору про надання послуг від 31.12.2014 Замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в акті про надання послуг протягом 14 днів з моменту підписання такого акту шляхом перерахування коштів на картковий рахунок.

Проте, як зазначає позивач, порушуючи умови договорів, відповідач здійснив оплату наданих послуг частково - в сумі 11 997,10 грн.

Заборгованість по договорам на час звернення до суду з позовом та розгляду справи складає 13 557,90 грн (12 757,90 грн - заборгованість по договору від 03.03.2014, 800,00 грн- заборгованість по договору від 31.12.2014).

Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів сплати заборгованості по спірних договорах відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати наданих послуг і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 13 557,90 грн є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Пункт 3 статті 549 ЦК України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Згідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, як досліджено судом, умовами договору про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку та спеціалізованої допоміжної офісної діяльності від 03.03.2014 та умовами договору про надання послуг від 31.12.2014 сторони не передбачили відповідальність за порушення грошового зобов'язання у вигляді пені.

За таких обставин, суд відмовляє в позові в частині стягнення пені в сумі 3 133,96 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 249,12 грн - 3% річних та 2 591,04 грн інфляційних за період червень 2014 - квітень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільського комунального підприємства "Сяйво", вул. Комсомольська, буд. 78, с. Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552, , р/р 6274 в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 331401 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 37552, код НОМЕР_1 - 13557,90 грн основного боргу; 2591,04 грн інфляційних; 249,12 грн - 3% річних; 1533,85 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 15.02.2016.

Суддя Д.М. Сірош