КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа№ 910/419/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Даниленко Є.М.

від відповідача - Гаркавенко С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про зобов`язання вчинити дії,-

Постанову прийнято 11.02.2016 у зв`язку з оголошенням перерви в судовому засіданні 02.02.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Київенерго» про зобов`язання здійснити перерахунок по договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В, Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 04.12.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.01.2016.

В судових засіданнях 14.01.2016 та 02.02.2016 було оголошено перерву, відповідно до ст. 77 ГПК України.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання на вказану дату з`явилися та дали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

20.10.2005 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація", як споживачем, був укладений договір № 1541408 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

За умовами договору постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачеві для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно із п. 2.1 договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 20.06.2006, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Додатком 2 до договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими відповідачу Управлінням цінової політики КМДА, затвердженими розпорядженнями КМДА, сторонами було погоджено, що з моменту початку дії договору застосовується тариф, що встановлений розпорядженням КМДА № 2249 від 10.12.2004.

Позивач, звертаючись із позовом до суду, зазначає, що відповідачем за 2010 рік було здійснено нарахування по оплаті за постачання теплової енергії у гарячій воді за розпорядженням КМДА, які в подальшому були скасовані, або визнані незаконними, а тому просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок за договором № 1541408 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 за тарифами, визначеними розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає, що у нього відсутні правові підстави здійснювати перерахунок вартості теплової енергії з 01.01.2010 по 31.12.2010 з огляду на те, що розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002 було скасовано розпорядженням КМДА від 18.04.2008 № 578, яке зареєстроване в Головному управлінні юстиції у м. Києві 15.05.2008 за № 12/778. Також, відповідач вказав на те, що перерахунок вартості теплової енергії неможливий з причин нерентабельності вартості теплової енергії за 1 Гкал по 54.42 грн. у спірний період, оскільки це не відповідає вимогам Закону України "Про теплопостачання".

Частина 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, між сторонами за спірний період підписані акти приймання-передачі товарної продукції за договором, які підписані між сторонами за спірний період, а саме: за січень 2010 на суму 57916,73 грн., за лютий 2010 на суму 63935,36 грн., за березень 2010 на суму 45919,09 грн., за квітень 2010 на суму 29010,06 грн., за травень 2010 на суму 8319,91 грн., за червень 2010 на суму 6161,26 грн., за липень 2010 на суму 2034,02 грн., за серпень 2010 на суму 5012,28 грн., за вересень 2010 на суму 9328,94 грн., за жовтень 2010 на суму 19881,97 грн., за листопад 2010 на суму 42957,42 грн., за грудень 2010 на суму 67904,36 грн.

Нарахуванням відповідачем здійснювалися за тарифами, встановленими розпорядженнями КМДА № 758 від 30.06.2009, № 1333 від 30.11.2009, № 328 від 30.04.2010, № 392 від 31.05.2010.

Вказане не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції.

В той же час, як підтверджується наявними в справі доказами, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.12.2010, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.06.2014 та постановою Верховного суду України від 08.12.2014 розпорядження КМДА № 1332, 1333, 1335, 191, 392 визнані незаконними та нечинними з моменту їх прийняття.

Крім того, розпорядженням КМДА № 328 від 30.04.2010 "Про затвердження тарифів на теплову енергію та встановлення, погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення холодної та гарячої води для відпуску релігійним організаціям" встановлені тарифи для відпуску релігійним організаціям.

Розпорядженням КМДА № 758 від 30.06.2009 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення для бюджетних установ та інших споживачів" визначались тарифи на теплову енергію, що виробляється ЗАТ "Екостандарт" для відпуску бюджетним установам та іншим споживачам; тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг комунальної форми власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами; тарифи на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води, які виробляються РПТ "АК Київводоканал", для відпустку бюджетним установам та іншим споживачам; тарифи на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води виконавцям цих послуг комунальної форми власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами.

До того ж, розпорядження № 758 від 30.06.2009 втратило чинність згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.01.2012 № 21.

Позивач, звертаючись із позовом до суду та оскаржуючи постановлене рішення суду першої інстанції просить дійснити перерахунок по договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №1541408 від 20.10.2005 за період з 01.01.2010 - 31.12.2010 на загальну суму 172538,57 грн. та зазначає, що розрахунок між сторонами у спірний період повинен проводитись згідно розпорядження КМДА від 20.06.2002 № 1245.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією представника позивача, зазначає, що вона є необґрунтованою, зважаючи на наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

В свою чергу, тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов'язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з частинами 1 - 6 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб'єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

За змістом ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до положень укладеного між сторонами договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позов до ПАТ «Київенерго», в рамках даної справи був поданий позивачем в січні 2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 позовні вимоги були задоволені повністю. Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок за договором на загальну суму 172538,57 грн., тобто за тарифами, що застосовувались позивачем згідно розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002.

Вказане рішення суду постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015 вказана постанова Київського апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду міста Києва скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із мотивувальної частини постанови ВГСУ вбачається, що при новому розгляді судам необхідно встановити підставність перерахування цих тарифів з застосуванням розпорядженням КМДА від 20.06.2002 №1245 та визначений законом або договором обов'язок відповідача вчинити такі дії.

Статтею 111-12 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної інстанції зауважує, що Господарський суд міста Києва обґрунтовано дійшов наступного висновку.

Зміна тарифів не є зміною умов договору, оскільки відповідно до п.п. 1, 12 додатку 3 до договору сторони домовились між собою, що у правовідносинах, що виникли між ними, вони керуються тарифами, встановленими постачальнику (відповідачу) Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, можливі зміни тарифів в період дії договору, а отже, ані позивач, ані відповідач не мають впливу на визначення чи зміну тарифів та не можуть домовитись про застосування інших тарифів, а ніж ті, що встановлювала Київська міська державна адміністрація, зокрема в 2010 році, а відповідач застосовував їх у спірному періоді, оскільки на момент застосування таких тарифів ці розпорядження були чинними.

Крім того, як вбачається з тексту договору № 1541408 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 20.10.2005, жодним його пунктом та чинним законодавством України не передбачено обов'язку відповідача здійснювати перерахунки вартості теплової енергії у зв'язку з визнанням нечинними розпоряджень КМДА, що застосовувалися у спірний період.

Отже, зважаючи на викладене, позивачем по справі не надано будь-якого правового обґрунтування таких вимог, яке б надавало підстави для висновку про порушення відповідачем законодавчих приписів та/або зобов'язань за договором в 2010 році, що, в свою чергу призвело до порушення прав або охоронюваних інтересів позивача, які б підлягали судовому захистові саме у такий обраний ним спосіб.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем, при обґрунтування позовної заяви та апеляційної скарги, розрахунок здійснений за тарифами розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002.

Проте, застосування таких тарифів є неправомірним та безпідставним, оскільки, вказане розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002 було визнання такими, що втратило чинність на підставі розпорядження КМДА 18.04.2008 № 578, яке на даний час є чинним.

В свою ж чергу, застосування до спірного періоду з 01.01.2010 по 31.12.2010 тарифів, що були визначені в додатку № 2 до договору № 1541408 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 20.10.2005, а саме за розпорядженням КМДА № 2249 від 10.12.2004 також не вбачається можливим, оскільки таке розпорядження також було визнано таким, що втратило чинність розпорядженням КМДА 18.04.2008 № 578.

Таким чином, з вище викладеного вбачається, що на даний час позивачем не надано суду обох інстанцій достатніх та обґрунтованих доказів того, за яким саме чинними розпорядженнями КМДА, які зареєстровані у відповідності до вимог чинного законодавства України, можливо здійснити перерахунок оплати за спірний 2010 рік за договором № 1541408 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 20.10.2005 та чи взагалі наявні достатні правові підстави для зобов`язання ПАТ «Київенерго» до здійснення перерахунку, як того вимагає позивач.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів не приймає до уваги надані представником позивача постанови Вищого господарського суду України, відповідно до яких вбачається, що перерахунок оплати за аналогічними договорами за 2010 рік необхідно здійснювати саме за розпорядженням КМДА № 1245, оскільки постанови Вищого господарського суду України, відповідно до норм чинного ГПК України, прийняті в рамках розгляду інших хоча й аналогічних спорів, не мають обов`язкового характеру як постанови Верховного суду України, окрім тих випадків, коли такі постанови ВГСУ були прийняті в рамках тієї справи, по якій безпосередньо постановляється рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація», а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2015 року у справі № 910/419/15-г- без змін.

Матеріали справи № 910/419/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов