РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/32664/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС»

про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 63 140 грн. 67 коп.

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» (надалі також - «Відповідач») про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 63 140 грн. 67 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 20.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» (Виконавець) було укладено Договір про надання консультаційних послуг, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання надати консультаційні послуги по створенню й введенню в експлуатацію боулінг - клубу «під ключ», який знаходиться у приміщенні торгово - розважального центру «ПортCіty» за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1, а Замовник приймає й сплачує надані послуги на умовах передбачених вказаним Договором. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору ним було перераховано на користь Відповідача авансовий платіж у розмірі 27 060 грн. 00 коп. та проміжний платіж у розмірі 36 080 грн. 67 коп., проте Відповідачем не були надані послуги у строки, передбачені умовами Договору. За таких підстав, просить Суд розірвати Договір про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року, а також враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань стягнути з останнього на користь Позивача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 63 140 грн. 67 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32664/15, судове засідання призначено на 19.01.2016 року.

15.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 29.12.2015 року та клопотання про відкладення розгляду справи.

19.01.2016 року представники сторін в судове засідання не з'явились. Представник відповідача про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 29.12.2015 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача:

- надати докази на підтвердження виконання умов п. 1.4, 1.5. Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року у строки передбачені умовами Договору;

- докази на підтвердження повернення сплачених грошових коштів у розмірі 63 140,67 грн., перерахованих на виконання умов Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.01.2016 року відкладено розгляд справи на 10.02.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

08.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

В судове засідання 10 лютого 2016 року представники Сторін не з»явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 25.01.2016 року уповноваженій особі підприємства Позивача ухвали суду від 19.01.2016 р. та поштового конверту у зв'язку з реформуванням підприємства Відповідача. Представник Позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, яке Судом розглянуто та задоволено.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» є 04107, м.Київ, ВУЛИЦЯ БАГГОВУТІВСЬКА, будинок 1-А.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/32664/15 направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» (Виконавець) було укладено Договір про надання консультаційних послуг, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання надати консультаційні послуги по створенню й введенню в експлуатацію боулінг - клубу «під ключ», який знаходиться у приміщенні торгово - розважального центру «ПортCіty» за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1, а Замовник приймає й сплачує надані послуги на умовах передбачених вказаним Договором.

Відповідно до п.1.2 Договору перелік послуг, які надаються Виконавцем Замовнику згідно з умовами цього Договору, визначений у Додатку №1 «Перелік консультаційних послуг», який підписується сторонами одночасно з даним Договором і є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.1.3 Договору строк надання послуг - до 31.12.2013 року.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що факт надання консультаційних послуг Замовнику оформлюється Актом прийому - передачі наданих послуг, який підписується Сторонами і є підставою для проведення оплати за надані послуги.

Надані вказаним Договором послуги повинні мати нормативне (документальне) підтвердження й обґрунтування у формі висновку і рекомендацій. Документальне підтвердження наданих послуг Виконавець надає Замовнику одночасно з Актом прийому - передачі наданих послуг, а письмові рекомендації протягом всієї дії Договору за вимогою Замовника. (п.1.5 Договору)

У п.3.1 Договору зазначено, що по закінченню надання послуг Виконавець зобов'язаний надати Замовнику Акт прийому - передачі наданих послуг, в якому зазначається загальна вартість наданих Виконавцем послуг й перелік наданих послуг згідно з вказаним Договором. Одночасно з Актом прийому - передачі наданих послуг Виконавець надає Замовнику документальне підтвердження надання послуг відповідно до п.1.5 Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору вартість послуг узгоджена Сторонами і складає 90 200 грн. 00 коп.

Згідно з п.4.2 Договору порядок оплат: авансовий платіж у розмірі 27 060 грн. 00 коп. до 10.07.2013 року; проміжний платіж у розмірі 36 080 грн. 00 коп. до 31.08.2013 року; заключний платіж 27 060 грн. 00 коп. до 31.12.2013 року.

У п.8.1 Договору встановлено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2013 року, але в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Якщо інше прямо не передбачено вказаним Договором або діючим в Україні законодавством, вказаний Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до вказаного Договору. (п.8.5 Договору)

Додатком №1 до Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року Сторони узгодили перелік консультаційних послуг.

Додатковою угодою від 10.09.2013 року до Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року Сторони погодили, що строк надання послуг - до 01.04.2014 року; порядок оплат: авансовий платіж у розмірі 27 060 грн. 00 коп. до 10.07.2013 року; проміжний платіж у розмірі 36 080 грн. 00 коп. до 31.08.2013 року; заключний платіж 27 060 грн. 00 коп. до 01.04.2014 року; цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками Сторін і діє до 01.04.2014 року, але в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року Позивачем було сплачено Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 63 140 грн. 67 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №189 від 04.07.2013 р. на суму 27 060 грн. 00 коп. та №277 від 09.09.2013 р. на суму 36 080 грн. 67 коп. із зазначенням призначення платежу: «оплата за консультаційні послуги зг.дог.б/н від 20.06.2013»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не були надані послуги у строки, передбачені умовами Договору. За таких підстав, просить Суд розірвати Договір про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року, а також враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань стягнути з останнього на користь Позивача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 63 140 грн. 67 коп.

Позивачем неодноразово (№290 від 18.09.2014 р., № 127 від 24.06.2015 р.) були надіслані на адресу Відповідача листи з вимогою повернути перераховані грошові кошти у загальному розмірі 63 140 грн. 67 коп. у зв'язку з невиконанням умов Договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 24.06.2015 р., проте залишені без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другоїстатті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Судом встановлено, що 20.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» (Виконавець) було укладено Договір про надання консультаційних послуг, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання надати консультаційні послуги по створенню й введенню в експлуатацію боулінг - клубу «під ключ», який знаходиться у приміщенні торгово - розважального центру «ПортCіty» за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1, а Замовник приймає й сплачує надані послуги на умовах передбачених вказаним Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року Позивачем було сплачено Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 63 140 грн. 67 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №189 від 04.07.2013 р. на суму 27 060 грн. 00 коп. та №277 від 09.09.2013 р. на суму 36 080 грн. 67 коп. із зазначенням призначення платежу: «оплата за консультаційні послуги зг.дог.б/н від 20.06.2013»

Згідно з п.1.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 10.09.2013 року строк надання послуг - до 01.04.2014 року.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що факт надання консультаційних послуг Замовнику оформлюється Актом прийому - передачі наданих послуг, який підписується Сторонами і є підставою для проведення оплати за надані послуги.

Надані вказаним Договором послуги повинні мати нормативне (документальне) підтвердження й обґрунтування у формі висновку і рекомендацій. Документальне підтвердження наданих послуг Виконавець надає Замовнику одночасно з Актом прийому - передачі наданих послуг, а письмові рекомендації протягом всієї дії Договору за вимогою Замовника. (п.1.5 Договору)

У п.3.1 Договору зазначено, що по закінченню надання послуг Виконавець зобов'язаний надати Замовнику Акт прийому - передачі наданих послуг, в якому зазначається загальна вартість наданих Виконавцем послуг й перелік наданих послуг згідно з вказаним Договором. Одночасно з Актом прийому - передачі наданих послуг Виконавець надає Замовнику документальне підтвердження надання послуг відповідно до п.1.5 Договору.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження надання Виконавцем Замовнику Акт прийому - передачі наданих послуг, в якому зазначається загальна вартість наданих Виконавцем послуг й перелік наданих послуг згідно з вказаним Договором, та документального підтвердження наданих послуг відповідно до п.1.5 Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року у строки, передбачені вказаним Договором, а саме до 01.04.2014 року.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не надав консультаційні послуги по створенню й введенню в експлуатацію боулінг - клубу «під ключ», який знаходиться у приміщенні торгово - розважального центру «ПортCіty» за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1 в повному обсязі у передбачені договором строки, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим Суд прийшов висновку, що неотримання Позивачем очікуваного при укладенні договору у вигляді переліку консультаційних послуг встановлює істотність порушення Відповідачем умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З наведених норм вбачається, що договір може бути розірваний двома способами: позасудовим та судовим. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 недотримання Позивачем вимог закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем зобов'язань по наданню консультаційних послуг у передбачені Договором строки, Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому позовні вимоги Позивача про розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 63 140 грн. 67 коп.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до п. 4.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 10.09.2013 року порядок оплат: авансовий платіж у розмірі 27 060 грн. 00 коп. до 10.07.2013 року; проміжний платіж у розмірі 36 080 грн. 00 коп. до 31.08.2013 року; заключний платіж 27 060 грн. 00 коп. до 01.04.2014 року.

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року Позивачем було сплачено Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 63 140 грн. 67 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №189 від 04.07.2013 р. на суму 27 060 грн. 00 коп. та №277 від 09.09.2013 р. на суму 36 080 грн. 67 коп. із зазначенням призначення платежу: «оплата за консультаційні послуги зг.дог.б/н від 20.06.2013».

Таким чином, оскільки Судом встановлені обставини істотного порушення Відповідачем умов Договору про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року, що є підставою для розірвання договору, а тому з розірванням вказаного договору відпала правова підстава для збереження у відповідача грошових коштів у розмірі 63 140 грн. 67 коп.

За таких підстав, позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 63 140 грн. 67 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» - задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір про надання консультаційних послуг від 20.06.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» (43000, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ СУХОМЛИНСЬКОГО, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 38339794) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» (04107, м.Київ, ВУЛИЦЯ БАГГОВУТІВСЬКА, будинок 1-А, ідентифікаційний код юридичної особи 38618832).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАССАРОС» (04107, м.Київ, ВУЛИЦЯ БАГГОВУТІВСЬКА, будинок 1-А, ідентифікаційний код юридичної особи 38618832) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт Сіті Груп» (43000, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ СУХОМЛИНСЬКОГО, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 38339794) 63 140 (шістдесят три тисячі сто сорок) грн. 67 (шістдесят сім) коп. та судовий збір в розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин