РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016Справа №904/18/16

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ"

про: стягнення 27.409,43 грн

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 27.409,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за договором суборенди від 01.04.2012 № 10-12. Відповідач у період часу з 01.01.2015 по 15.01.2016 послуги з оренди нерухомого майна на користь позивача не здійснив, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості в сумі 27.409,43, з яких: 19.500,00 грн - сума основної заборгованості, пеня в сумі - 4.984,70 грн, 3 % річних в сумі 293,78 грн та інфляційних втрат в сумі 2.630,95 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2016 № 904/18/16 вказану вище позовну заяву в порядку, визначеному ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України, передано за підсудністю до господарського суду міста Києва з підстав місцезнаходження відповідача у м. Києві.

В результаті автоматичного розподілу справ, позовну заяву № 904/18/16 передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.01.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 904/18/16. Розгляд справи призначений на 08.02.2016.

Ухвала про порушення провадження у справі надсилалася учасникам процесу на адресу їх місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, учасники процесу повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив частково, з огляду на те, що частину суми основної заборгованості в сумі 3.000,00 грн було сплачено. Крім того, позивачем в позовній заяві від 29.12.2015 наведений розрахунок суми основної заборгованості та штрафних санкцій станом на 15.01.2016 у зв'язку з чим відповідачем поданий до суду власний розрахунок основної заборгованості за договором суборенди, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

В судовому засіданні 08.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як орендарем, (далі - позивач) який має право на користування об'єктом оренди згідно договору оренди від 01.04.2012 № 2012/1 та приватним акціонерним товариством "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ", як суборендар, (далі - відповідач) укладено договір суборенди від 01.04.2012 (далі - Договір).

Згідно предмету Договору позивач зобов'язується передати відповідачу в строкове платне користування частину даху (далі - приміщення) за адресоюАДРЕСА_1, площею 20 кв. м., а відповідач зобов'язується прийняти це приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване приміщення (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що відповідач за користування орендованим майном сплачує орендну плату в розмірі 1.500,00 грн на місяць.

Орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності відповідача щомісячно до 15 числа поточного місяця, за умови надання рахунку до 5 числа поточного місяця (п. 3.2 Договору).

Розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати нарахованої за попередній місяць на індекс інфляції, який дорівнює 1 (п. 3.4 Договору).

У відповідності до п. 3.5 Договору, у разі прострочення сплати орендної плати відповідач зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки.

Так, 01.04.2012 сторонами спору підписано та скріплено відбитками їх печаток Акт приймання-передачі орендованого майна, який наявний в матеріалах справи у вигляді копії.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором піднайму (суборенда), тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 Господарського кодексу України.

Статтею 774 ЦК України унормовано, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення викладені в ч. 1 ст. 283 ГК України.

Частиною 3 ст. 283 ГК України встановлено, що об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті порушення відповідачем обов'язку за Договором, яке полягає у здійсненні останнім на користь позивача орендної плати за користування приміщенням у період часу з 01.01.2015 по 15.01.2016, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості за вказаний період в розмірі 19.500,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене з боку відповідача порушення у його зобов'язанні за Договором, позивач заявив позовні вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені, розмір якої складає 4.984,70 грн; а також відповідальності, шляхом стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 293,78 грн та інфляційних втрат в сумі 2.630,95 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Положенням частини 3 ст. 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з копій платіжних доручень від 19.06.2015 № XLEBD00022, від 22.06.2015 № XLEBD00022 та листів головного бухгалтера про коригування призначення призначення платежів доданих відповідачем до відзиву на позов, останнім здійснено часткову орендну плату за Договором в розмірі 3.000,00 грн.

З огляду на те, що відповідачем частково погашено перед позивачем заборгованість в розмірі 3.000,00 грн, суд дійшов висновку, що провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 3.000,00 грн підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Враховуючи викладене, станом на момент вирішення спору по суті основна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 16.874,05 грн, яку в свою чергу відповідач визнає.

Таким чином позовна вимога про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за Договором підлягає задоволенню в розмірі 16.874,05 грн.

Щодо решти заявлених позовних вимог, то вони підлягають задоволенню частково, з урахуванням такого.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення з відповідача сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат суд визнав його арифметично невірним, оскільки вказаний розрахунок здійснений позивачем станом на 15.01.2016, в свою чергу, датою поданого до суду позову є 29.12.2015.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню за розрахунком відповідача, який в свою чергу перевірений судом та визнаний арифметично вірним, а саме: 3.157,74 грн - пеня, 187,15 грн - 3 % річних, 489,24 грн - інфляційних втрат.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Крім того, позивач просить суд покласти судові витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката та інших витрат пов'язаних із розглядом справи на відповідача. Суд, розглядаючи дану вимогу виходить з такого.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені саме адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника.

В свою чергу, позивачем не подано до суду жодного доказу оплати вказаних послуг з надання правової допомоги та понесення додаткових витрат пов'язаних із розглядом справи. Тому витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката та інші витрати пов'язані із розглядом справи, вказані позивачем не можуть бути віднесені до судових витрат, а відтак не підлягають поділу між сторонами даного спору за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49 та ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі № 904/18/16 в частині стягнення з приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ" суми основної заборгованості в розмірі 3.000,00 грн.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код 22599262, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 16.874 (шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн 05 коп.; пеню в сумі 3.157 (три тисячі сто п'ятдесят сім) грн 74 коп.; 3 % річних в сумі 187 (сто вісімдесят сім) грн 15 коп.; інфляційні втрати в сумі 489 (чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 24 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15 лютого 2016 року

Суддя С.В. Балац