ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" - "08" лютого 2016 р. Справа № 911/5016/15

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/5016/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»,

с. Гора

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Бориспіль

про стягнення 85 556,35 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 01-2016 від 04.01.2016;

від відповідача: ОСОБА_3 договір про надання правової допомоги № 21/15-Г

від 07.12.2015, адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Аеросвіт» (надалі - позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 52 223,48 грн. заборгованості по орендній платі, 7 622,08 грн. пені, 1 719,12 грн. 3% річних, 23 787,98 грн. інфляційних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору оренди твердого покриття № 08-217/1 від 01.02.2013 у визначений строк не розрахувався за користування об`єктом оренди, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 52 223,48 грн., за прострочення оплати якої нараховано 7 622,08 грн. пені, 1 719,12 грн. 3% річних, 23 787,98 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.11.2015 р. порушено провадження у справі № 911/5016/15 та призначено її до розгляду на 09.12.2015.

В судовому засіданні 09.12.2015 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 23.12.2015.

Через канцелярію суду (вх. № суду 29937/15 від 16.12.2015) відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, а саме, що Договір оренди твердого покриття № 08-217/1 від 01.02.2013 є нікчемним, оскільки приховує у собі договір оренди земельної ділянки, не містить у собі всі істотні умови, передбачені законодавством для договору оренди землі, не реєструвався у встановленому законом порядку.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09-23.12.2015 розгляд справи було відкладено на 13.01.2016 для витребування доказів.

У зв`язку із хворобою судді Христенко О.О. судове засідання призначене на 13.01.2016 о 12 год. 10 хв. не відбулося, розгляд справи було призначено на 01.02.2016, про що було повідомлено сторони ухвалою суду від 18.01.2016.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував повністю з підстав, викладених у відзиві, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Через канцелярію суду (вх. № 5/16 від 13.01.2016) позивач подав заяву від 06.01.2016 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Також через канцелярію суду (вх. № 699/16 від 14.01.2016) позивач подав заяву від 06.01.2016 про встановлення обмеження на виїзд керівника боржника за межі України.

Зазначені заяви позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До заяв позивача від 06.01.2016 не надано жодного доказу на обґрунтування викладеного у заявах, а тому зазначені заяви позивача задоволенню не підлягають.

В судовому засідання 01.02.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Аеросвіт» («орендодавець», надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 («орендар», надалі - відповідач) укладений Договір оренди твердого покриття № 08-217/1 (надалі Договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач надає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування на умовах оренди тверде покриття загальною площею 50 кв.м.

Відповідно до п. А преамбули Договору позивач є власником земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 069746 від 04.11.2004, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області, на якій розташовано тверде покриття.

Згідно п. АА преамбули Договору відповідач безумовно і безвідклично погоджується, що позивач є законним власником твердого покриття і може вільно володіти, користуватись, розпоряджатись твердим покриттям на власний розсуд, а також вчиняти щодо ього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.2 Договору тверде покриття розташоване за адресою: Привокзальна площа, Аеропорт, м. Бориспіль-7, Київська область, 08300, схема місця розташування і межі твердого покриття визначені в додатку № 1 до Договору.

Протягом всього терміну дії цього Договору тверде покриття повинне використовуватися виключно для розміщення інтернет кафе (п. 3.1 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору він набуває чинності з дати його підписання і залишається чинним протягом 1 календарного року до 31.12.2013 з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі твердого покриття. Сторони дійшли згоди, що відповідно до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України положення цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2013 року.

Якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про свій намір не подовжувати дію цього Договору принаймні за 15 календарних днів до дати закінчення його дії, дія Договору вважається автоматично подовженою на наступний 1 календарний рік (п. 4.2 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору розмір місячної орендної плати за користування твердим покриттям з 01.01.2013 по 31.05.2013 включно становить 8 000,00 грн. за 1 місяць оренди, включаючи ПДВ, та починає нараховуватись з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі. Починаючи з 01.06.2013 розмір орендної плати за користування твердим покриттям становить 2 000,00 грн. за один місяць оренди, включаючи ПДВ.

Згідно п. 6.3 Договору орендна плата за користування твердим покриттям нараховується щомісяця, починаючи з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі і закінчуючи датою фактичного повернення об`єкту оренди та звільнення його від всього майна відповідача шляхом його вивезення або іншим чином, як передбачено ст. 16 Договору.

Орендна плата сплачується відповідачем щомісячно авансом протягом 5 календарних днів до початку календарного місяця, за який підлягає сплаті така орендна плата (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 6.5 Договору орендна плата сплачується у безготівковій формі шляхом банківського переказу відповідної суми на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно п. 6.6 Договору виставлення щомісячних рахунків відповідачу на сплату орендної плати здійснюється позивачем до 25-го числа кожного місяця по факсу, що передує місяцю, за який здійснюється така орендна плата. Відповідач несе відповідальність за самостійне отримання оригіналів таких рахунків за місцезнаходженням бухгалтерії позивача. Неотримання або несвоєчасне отримання відповідачем будь-якого рахунку на сплату орендної плати не може слугувати підставою для затримки здійснення відповідачем сплати такої орендної плати.

Об`єкт оренди вважається належним чином переданий позивачем і прийнятий відповідачем, починаючи з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі об`єкту оренди (п. 5.1 Договору).

Сторонами підписаний Акт приймання-передачі до Договору відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв тверде покриття площею 50 кв.м, яке розташоване за адресою: Привокзальна площа, Аеропорт, м. Бориспіль-7, Київська область, 08300.

Доказів повернення відповідачем позивачу об`єкта оренди відповідно до ст. 16 Договору, відповідачем до суду не надано. Відповідно до п. 16.3 Договору об`єкт оренди вважається поверненим позивачу з моменту підписання сторонами Акту повернення об`єкта оернди.

Твердження відповідача, що об`єкт оренди відповідачем не використовувався, доказами не доведений. Не надано жодного доказу звернення відповідача до позивача про припинення Договору та повернення об`єкту оренди, або доказів звернення до суду про розірвання Договору.

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. 1-1-03/170 від 09.09.2015, в якій просив погасити заборгованість в сумі 46 112,48 грн.

Відповідач надав відповідь від 05.10.2015 в якій зазначив, що заборгованість витікає з правовідносин, що склалися між відповідачем та позивача на підставі Договору оренди твердого покриття № 08-217/1 від 01.02.2013. Однак, зазначений Договір припинив свою дію 31.12.2013, тому вимоги про сплату орендної плати за 2013-2014 роки є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

В своїй відповіді відповідач жодним чином не зазначив, що не погоджується з укладеним Договором, що не користувався майном або хоче його повернути.

Згідно ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України).

Спір виник внаслідок прострочення відповідачем сплати орендної плати за Договором за період з серпня 2013 року по вересень 2015 року включно, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 52 223,48 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що відповідно до п. 4.2 Договору Договір було продовжено на один наступний рік з 01.01.2014 по 31.12.2014, а не автоматично на кожний наступний рік, тому стягненню не підлягає сума основного боргу 18 000,00 грн. за січень-вересень 2015 року.

Однак, як зазначалось раніше відповідно до ст. 764 ЦК України і за відсутності звернень відповідача до позивачка про повернення об`єкту з оренди, Договір вважається поновленим ще на один рік.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 5. ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відпоідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, невиконання останнім обов`язку щодо оплати оренди за період з серпня 2013 року по вересень 2015 року включно, а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі є обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню в сумі 52 223,48 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 7 622,08 грн., яка нарахована за період з 21.09.2013 по 22.10.2015.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.7 Договору, за кожний день прострочення сплати орендної плати (повністю або частково) на користь позивача відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної у період такого прострочення, яка нараховується позивачем на суму такої несвоєчасно оплаченої орендної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за неналежне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач у своєму відзиві від 16.12.2015 (вх. № суду 29937/15 від 16.12.2015) просить застосувати позовну давність в один рік до вимоги про стягнення пені.

Враховуючи вищевикладене стягненню підлягає пеня за період з 18.11.2014 (позовна заява подана позивачем в суд 18.11.2015) по 22.10.2015 (кінцева дата зазначена в розрахунку позивача) в сумі 5 935,22 грн.

Також позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 23 787,98 грн. та 3 % річних в сумі 1 719,12 грн. за період з 21.09.2013 по 22 10.2015.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних зазначає, що він є арифметично невірним, і тому суд зробив розрахунок і стягненню підлягають інфляційні у сумі 23 018,07 грн. Розрахунок позивача 3% річних є арифметично вірним і тому стягненню підлягають 3% річних у сумі 1 719,12 грн.

Твердження відповідача, що Договір є нікчемним, оскільки приховує в собі договір оренди землі, який не містить усіх істотних умов та не пройшов державну реєстрацію, не приймаються судом з наступних підстав.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідачем не зазначено норм законодавства, якими прямо встановлено нікчемність Договору оренди твердого покриття. У своєму відзиві відповідач посилається на норми законодавства, якими передбачено визнання правочинів недійсними. Доказів визнання Договору оренди твердого покриття у судовому порядку недійсним до суду не надано.

Також відповідач у своєму відзиві зазначає, що асфальтобетонне покриття не є нерухомим майном. Однак, ставить питання, що Договір не пройшов державну реєстрацію, яка вимагається для договорів з нерухомим майном.

Згідно ч. 4 ст. 5 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії.

Крім того, згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України).

Отже, в силу положень ст.ст. 319, 320 ЦК України, не було перешкод для укладення Договору оренди твердого покриття з метою розміщення інтернет кафе, як передбачено п. 3.1 Договору оренди.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Об'єктом оренди за Договором є тверде покриття площею 50,00 кв., зазначено адресу місцезнаходження цього твердого покриття, індивідуальними ознаками вказане тверде покриття наділено також схемою розміщення, на якій вказано місце розташування і межі об`єкта, і яка є Додатком 1 до Договору оренди (Додаток підписаний та засвідчений печаткою відповідача).

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 52 223,48 грн. основної заборгованості, 5 935,22 грн. пені, 23 018,07 грн. інфляційних, 1 719,12 грн. 3% річних

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються судом на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08300, Київська область, м. Бориспіль, Соцмістечко, б. 12, кв. 19, ідент. номер НОМЕР_1, р/р 106 в АТ «БМ Банк», МФО 380913) на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт» (08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, ) 52 223 (п`ятдесят дві тисячі двісті двадцять три) грн. 48 коп. основної заборгованості, 5 935 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 22 коп. пені, 23 018 (двадцять три тисячі вісімнадцять) грн. 07 коп. інфляційних, 1 719 (одну тисячу сімсот дев`ятнадцять) грн. 12 коп. 3% річних та 1 243 (одну тисячу двісті сорок три) грн. 44 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 08.02.2016

Суддя О.О. Христенко