ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" лютого 2016 р.Справа № 916/5124/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 08.12.2015р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 04.01.2016р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Плутос Ойл до відповідача Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 177 306 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 28.12.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Плутос Ойл звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 177 306,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.12.2015р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

19.01.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає вимогу позивача частково у сумі 150 000,00 грн., оскільки 23.11.2015р. ним було частково сплачено заборгованість у розмірі 27 306,00 грн.

В судовому засіданні 10.02.2016р. представником відповідача було надану суду клопотання про залучення додаткових доказів до справи.

10.02.2015р. в судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

21.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Плутос Ойл» (надалі - продавець) та Державним підприємством „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України (надалі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу №21/05-15 (надалі - Договір), відповідно до п.1 якого, за цим договором покупець зобовязується купити з цілю використання у комерційній діяльності підприємства, а продавець продати паливно-мастильні матеріали: бензин, дизельне паливо, олива мастильна, газ зріджений.

Згідно п. 2.1. Договору, оплата товару здійснюється покупцем не пізніше 30 календарних днів з часу відвантаження.

Відповідно до п. 4.2. Договору, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 4.1. цього Договору, та закінчується 31.12.2015р., але не пізніше виконання сторонами всіх обовязків.

На виконання умов договору продавець поставив, а покупець отримав паливно-мастильні матеріали за видатковою накладною №РН-0000092 від 27.05.2015 року: Паливо дизельне ULSD 10 РРМ (код УКТ ЗЕД НОМЕР_1) у кількості 8100,00 л., а також дизельне паливо у кількості 2090,00 л. всього на загальну суму 177306,00 грн. (з ПДВ).

Поставка палива підтверджується товарно-транспортними накладними №РН0000092 від 27.05.2015р, та №РН0000092/1 від 27.05.2015р. за довіреністю №7 віл 21.05.2015р.

Однак, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства покупець за поставлені паливні матеріали не розрахувався у звязку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 177 306,00 грн.

З наведених підстав Товариство з обмеженою відповідальністю „Плутос Ойл звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 177 306,00 грн.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач визнає вимогу позивача частково у сумі 150 000,00 грн., оскільки 23.11.2015р. ним було частково сплачено заборгованість у розмірі 27 306,00 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що правовідносини сторін по справі виникли на підставі укладеного 21.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Плутос Ойл» та Державним підприємством „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України договору купівлі-продажу №21/05-15.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

На виконання умов продавець поставив, а покупець отримав паливно-мастильні матеріали за видатковою накладною №РН-0000092 від 27.05.2015 року: Паливо дизельне ULSD 10 РРМ (код УКТ ЗЕД НОМЕР_1) у кількості 8100,00 л., а також дизельне паливо у кількості 2090,00 л. всього на загальну суму 177306,00 грн. (з ПДВ).

Поставка палива підтверджується товарно-транспортними накладними №РН0000092 від 27.05.2015р, та №РН0000092/1 від 27.05.2015р. за довіреністю №7 віл 21.05.2015р.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнає вимогу позивача частково у сумі 150 000,00 грн., оскільки 23.11.2015р. ним було частково сплачено заборгованість у розмірі 27 306,00 грн. На підтвердження часткової оплати за договором відповідачем надано суду копію платіжного доручення №31 від 23.11.2015р. про перерахування коштів на рахунок позивача у розмірі 27 306,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене перевіривши розрахунок суми основного боргу приведений позивачем в позовній заяві, відповідачем в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та договору - зобовязання щодо оплати решти вартості отриманого від позивача товару - не виконані, внаслідок чого за відповідачем утворилася стійка заборгованість, яка підтверджується матеріалами справи. Однак враховуючи ті обставини, що відповідачем сплачена частина заборгованості ще до порушення провадження у справі, та те, що заяви про зменшення позовних вимог позивачем до суду надано не було, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 150 000,00 грн.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі - 2 250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Плутос Ойл до відповідача Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 177 306 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя ОСОБА_3 Аграрних наук України (67668, Одеська обл.,Біляївський р-н., с. Великий Дальник, вул. Маяцька дорога, буд. 26; код ЄДРЮО та ФОП 05528906) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Плутос Ойл (54001, м. Миколаїв, вул. Чигирина, буд. 43-Б; код ЄДРЮО та ФОП 38458761) заборгованість у розмірі 150 000 сто пятдесят тисяч/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 250/дві тисячі двісті пятдесят/ грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 15 лютого 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев