ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/6178/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м.Харків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 національний університет імені ОСОБА_2, м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Портал-2012", м.Харків,
про визнання недійсним договору та повернення майна
за участю представників:

прокуратури - ОСОБА_3 (посвідчення № 032956 від 10.04.2015р.);

позивача - ОСОБА_4 (довіреність № 44 від 07.12.2015р.);

відповідача - ОСОБА_5 (довіреність б/н від 01.12.2015р.);

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про визнання недійсним Договору оренди № 5707-Н від 04.03.2014р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Портал-2012"; припинення зобов'язань за цим Договором; зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення площею 229,70 кв.м., розташовані за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 20 (вартістю 337800,00 грн.), та повернути їх Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області. Судові витрати заступник прокурора просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.11.2015р. до участі у справі № 922/6178/15, порушеної за вищевказаним позовом, було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 національний університет імені ОСОБА_2.

Даною ухвалою було відмовлено прокурору Харківської області у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати, як необґрунтованому та не доведеному належними та допустимими доказами.

У відзиві на позовну заяву, який було надано до суду 08.12.2015р., ТОВ "Портал-2012" проти позову заперечує, вважає, що позов подано заступником прокурора Харківської області в інтересах держави безпідставно, без визначення, в чому саме полягає порушення або загроза порушення інтересів держави.

08.12.2015р. прокуратурою Харківської області було подано до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору до моменту прийняття рішення у справі.

Також 08.12.2015р. до канцелярії господарського суду надійшли письмові пояснення позивача та третьої особи на стороні позивача, в яких останні підтримали позовні вимоги, заявлені заступником прокурора Харківської області, у повному обсязі.

21.12.2015р. позивачем були надані до суду письмові пояснення стосовно узгодження питання щодо передачі в оренду спірних приміщень з Міністерством освіти і науки України.

21.12.2015р. відповідачем було подано до суду новий відзив на позовну заяву, в якому він додатково до викладеної у попередньому відзиві позиції визначив, що "Гараж", як предмет оренди, не забезпечує соціального розвитку, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, а тому не має загальнодержавного значення у розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна". Крім того, заперечуючи проти клопотання прокуратури про відстрочення сплати судового збору, відповідач зазначив, що непередбачення видатків на сплату прокурорами судового збору Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

У письмових поясненнях, наданих до суду 13.01.2016р., позивач зазначив, що проведення конкурсу щодо передачі в оренду спірного приміщення не відбувалось, оскільки після оголошення про намір передати майно в оренду надійшла лише одна заява від ТОВ "Портал-2012".

У судовому засіданні представник прокуратури підтримав клопотання про відстрочення сплати судового збору до моменту прийняття рішення у справі, яке було подано до суду 08.12.2015р.

Розглянувши зазначене клопотання, суд визнав за можливе його задовольнити та відстрочити прокурору сплату судового збору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

У п. 2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" надано роз'яснення: якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є наступні вимоги немайнового характеру - визнання договору недійсним та зобов'язання повернути майно.

Отже, прокурор мав сплатити судовий збір у розмірі 2436,00 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності з 01.09.2015р., органи прокуратури позбавлено пільг при сплаті судового збору. Водночас, Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" видатки на сплату прокурорами судового збору не передбачено і відповідне фінансування органами прокуратури не здійснювалось.

Тобто заступник прокурора Харківської області не має можливості здійснити оплату судового збору за подання позовної заяви у 2015 році.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.124 Конституції України).

Згідно приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Для забезпечення справедливого та неупередженого розгляду справ у розумні строки, встановлені законом, в Україні діють суди першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховний Суд України. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст.ст. 7, 8 Закону).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Таким чином, відмовивши у задоволенні клопотання та повернувши позовну заяву без розгляду, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, прокурор буде позбавлений права звернення до суду, натомість задоволення клопотання надасть можливість прокурору реалізувати його процесуальні права.

Представники прокуратури та позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на стороні позивача у судове засідання не з'явився; про причину неявки суд не повідомив; про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

04.03.2014р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Портал-2012" (відповідачем) було укладено Договір оренди № 5707-Н, відповідно до якого позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування державне окремо індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення - одноповерхова будівля гаража, інв. № 103100003, літ. "Д-1" загальною площею 229,70 кв.м. за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 20, що перебуває на балансі ОСОБА_1 національного університету ім. В.Н. Каразіна, вартість якого визначена згідно висновку про незалежну оцінку від 10.09.2013 та становить 337800,00 грн.

Дозвіл на передачу в оренду частини приміщення гаражу площею 229,7 кв.м. (м.Харків, пр.Леніна, 20), що перебуває на балансі ХНУ ім. В.Н.Каразіна, було надано Міністерством освіти і науки України за результатами розгляду Комісією з майнових питань підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління Міністерства (протокол № 22 від 05.08.2013р.), питання щодо оренди, про що було повідомлено РВ ФДМУ по Харківській області листом від 09.08.2013р. за № 1/11-12833.

Факт передачі вищевказаного майна в строкове платне користування відповідачу підтверджується ОСОБА_4 приймання-передачі орендованого майна від 04.03.2014р.

Згідно п. 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою розміщення автомийки.

Заступник прокурора Харківської області вважає, що Договір оренди від 04.03.2015р. № 5707-Н не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки передача в оренду приміщень ОСОБА_1 національного університету імені ОСОБА_2, який є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, суперечить вимогам чинного законодавства, а саме є порушенням ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З пояснень третьої особи на стороні позивача (балансоутримувача майна) вбачається, що приміщення університету за Договором оренди № 5707-Н від 04.03.2014р. були передані відповідачу в оренду на підставі п. 8 Постанови КМУ від 27.08.2010р. № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", та на теперішній час дані приміщення необхідні університету для власних потреб, про що орендар був повідомлений листом № 0601-212 від 06.10.2015р.

Ретельно дослідивши докази, надані учасниками судового процесу в обґрунтування своїх позицій у справі, з'ясувавши усі обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог заступника прокурора Харківської області, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, держава забезпечує доступність і безоплатність освіти в державних і комунальних навчальних закладах, розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти.

Освіта визначена державою як пріоритетна сфера соціально-економічного, духовного і культурного розвитку суспільства (ст. 3 Закону України "Про освіту").

Згідно ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

За приписами ст.ст. 3, 28 Закону України "Про освіту", під освітньою діяльністю розуміється діяльність закладів, що входять до системи освіти, з метою здобуття відповідного виду освіти і задоволення інших освітніх потреб здобувачів освіти та інших осіб, що визначаються метою освіти.

Згідно ст. 63 вказаного Закону, матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Тобто під об'єктом освіти слід розуміти не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти, а тому передача будь-яких приміщень шкільних навчальних закладів у оренду суб'єктам господарювання для проведення господарської діяльності, не пов'язаної з наданням освітніх послуг, прямо заборонена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації, відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Так, згідно п. "б" ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

На підставі викладеного вбачається, що передача в оренду приміщень ОСОБА_1 національного університету імені ОСОБА_2, який є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на приписи постанови Верховного Суду України від 27.05.2015р. у справі № 925/1800/13 за позовом прокурора м.Умані в інтересах держави в особі відділу освіти Уманської міської ради до відділу комунального майна Уманської міської ради, комунального підприємства "Уманська стоматологічна полікліника", якою була визнана правомірною позиція Вищого господарського суду України у даній справі щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди приміщення, розташованого у нежитловій будівлі Уманської гімназії, яка перебуває на балансі відділу освіти Уманської міської ради.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У даному випадку суд вважає недоцільним врахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015р., який стосується обставин справи № 925/1800/13, оскільки встановлені фактичні обставини даної справи відрізняються від обставин справи № 922/6178/15, що розглядається.

Так, відмовляючи у задоволенні позову у справі № 925/1800/13, суди різних інстанцій виходили з того, що були відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди, оскільки прокурором та позивачем не було доведено, що функціонування стоматологічного кабінету, який був розташовний у орендованому приміщенні, не пов'язано з навчально-виховним процесом та що КП "Уманська стоматологічна поліклініка" використовує орендоване приміщення не за призначенням, з огляду на те, що це приміщення використовується з метою медичного обслуговування учнів.

При цьому, Верховним Судом України було зазначено, що у наданих для порівняння постановах Суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання договорів оренди приміщень, розташованих у навчальних закладах, метою яких є використання, не пов"язане з навчально-виховним процесом, а саме: для розміщення пункту ксерокопіювання; під склад; для розміщення магазину, тощо.

Таким чином, розглядаючи подібні спори, суд повинен ретельно дослідити усі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті, зокрема, мету використання орендованих приміщень.

Матеріали справи № 922/6178/15 свідчать, що нежитлове приміщення - одноповерхова будівля гаража, загальною площею 229,70 кв.м., за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 20, яке перебуває на балансі ОСОБА_1 національного університету ім. В.Н. Каразіна, використовується відповідачем для розміщення автомийки, що ніяким чином не пов'язано з навчально-виховним процесом.

Тобто зазначені вище справи мають різні фактичні обставини, хоча й схожі за суб'єктним складом та предметом спору, про що і було зазначено у згаданій постанові Верховного суду України, а тому при їх розгляді не можуть однаково застосовуватися одні й ті саме норми матеріального права у розумінні ст. 111-16 ГПК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що орендовані приміщення мають загальнодержавне значення, але їх використання не пов'язане з навчально-виховним процесом, вбачається, що зміст Договору № 5707-Н від 04.03.2014р. про передачу в оренду таких приміщень суперечить актам цивільного законодавства, а саме ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За таких обставин, у суду наявні законні підстави для визнання даного Договору оренди недійсним.

Відповідно до п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Орендар здійснив користування приміщенням, тому договір оренди підлягає визнанню недійсним лише на майбутнє.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Харківської області обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Судом було задоволено клопотання прокурора про відстрочення сплати судового збору до моменту прийняття рішення у справі.

До прийняття рішення у справі судовий збір прокуратурою Харківської області сплачено не було через відсутність видатків та відповідного фінансування для оплати судового збору за подання позовів у 2015 році.

У пункті 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

За таких обставин, у звязку із задоволенням позовних вимог заступника прокурора Харківської області, судовий збір у розмірі 2436,00 грн. підлягає стягненню з відповідача безпосередньо до державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 53, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 28, 63 Закону України "Про освіту", ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір оренди № 5707-Н від 04.03.2014р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Портал-2012" ().

Припинити зобов'язання за Договором оренди № 5707-Н від 04.03.2014р. на майбутнє.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Портал-2012" (61023, АДРЕСА_1; ) звільнити нежитлові приміщення площею 229,70 кв.м., які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 20 (вартістю 337800,00 грн.) та повернути їх Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м.Харків, вул.Гуданова, буд. 18; ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Портал-2012" (61023, АДРЕСА_1; ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м.Харкова, вул.Бакуліна, 18, м.Харків, 61166; , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 2436,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_6