ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6188/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, 61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код ід. к. НОМЕР_1;

про розірвання договору та стягнення коштів

за участю представників сторін:

позивача - Шафоростова О.М. (довіреність №38 від 20.11.2015 р.);

відповідача - не з'явився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р. у розмірі 19 466,78 грн., з яких основний борг - 14 569,66 грн., пеня - 3 877,24 грн., штраф - 1019,88 грн. та розірвання договору оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р. щодо оплати орендних платежів.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 04.01.2016 р.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання 08.02.2016 р. не направив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позов на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі та ухвал суду від 14.12.2015р., від 04.01.2016 р., від 25.01.2016 р. не надав. На час слухання справи до суду повернулася ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвали суду від 14.12.2015р. та від 04.01.2016р. без доказів їх вручення відповідачу, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання", які направлялися на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, що співпадає з адресою відповідача згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб фізичних осіб підприємців: АДРЕСА_1. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу ухвали суду про відкладення розгляду справ від 25.01.2016 р., яка направлялася на адресу відповідача згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб фізичних осіб підприємців: АДРЕСА_1.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь - якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене та приписи п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю та надав суду лист Державної казначейської служби України про те, що станом на 01.01.2016 р. залишок відкритих асигнувань по КЕКВ 2800, КПКВ 6611010 на рахунку 203 () складає 33,55 грн.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, в разі необхідності - ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів на підтвердження своєї позиції по суті спору тощо).

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

25 січня 2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 5113-Н.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення - кім. №№ 19, 20 на першому поверсі 12-типоверхової будівлі виробничого корпусу (Літ. "А-12") реєстровий номер об'єкту оренди, відповідно до автоматизованої системи "Юридичні особи" 0249780.1.АААДДК930 (далі - майно), загальною площею 64,10 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект" (ідентифікаційний номер 02497980) (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 01 липня 2011 р. і становить 257 300,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою: розміщення камер схову.

Відповідно до п. 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання передавання майна.

Згідно з п. п. 3.1 - 3.3 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, зі змінами, (далі - методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - жовтень 2011 року - 843,97 грн. (згідно додатку № 2). Орендна плата за перший місяць оренди - січень 2012 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад 2011 р. - січень 2012 р. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.6 договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 70%;

- на рахунок, визначений балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Пунктом 5.3 договору оренди зобов'язано відповідача своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 25 січня 2012 р. до 25 грудня 2014 р.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи підтверджують те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. із наступними змінами та доповненнями, відповідно до ч.1 ст.2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частин 2 та 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, і яка вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За приписами ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі та передало відповідачу в строкове платне користування державне окреме індивідуально-визначене майно - нежитлові приміщення - кім. №№ 19, 20 на першому поверсі 12-типоверхової будівлі виробничого корпусу (Літ. "А-12") реєстровий номер об'єкту оренди, відповідно до автоматизованої системи "Юридичні особи" 0249780.1.АААДДК930 (далі - майно), загальною площею 64,10 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Державного підприємства "Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект", що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 25.01.2012 р. (додаток №1 до договору оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р.), який підписаний сторонами та скріплений печатками, та Державним підприємством "Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект".

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач в порушення умов даного договору оренди, свої зобов'язання в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів виконав не в повному обсязі, з урахуванням чого у відповідача перед позивачем за період з червня 2014 р. по жовтень 2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 14 569, 66 грн.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 5113-Н від 25 січня 2012 року не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 14 569,66 грн. за договором оренди № 5113-Н від 25 січня 2012 року за період з червня 2014 р. по жовтень 2015 р. є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення із відповідача 3 877,24 грн. пені та 1019,88 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Норма ст. 546 ЦК України встановлює, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 3.7, 3.8 договору сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем строк, встановлений п. 3.6 договору порушено, за порушення даного строку він несе відповідальність, передбачену умовами п. 3.7. та п. 3.8. договору у вигляді сплати пені, яка становить 3 878,42 грн. за період з 09.02.2015 р. по 12.11.2015 р. та штрафу в розмірі 1 019,88 грн. (відповідно до поданого позивачем розрахунку, який перевірено судом, який відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджений матеріалами справи).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3 878,42 грн. пені та 1 019,88 грн. штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги позивача в частині розірвання договору оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. З ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 ГК України.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Таким чином, порушення з боку відповідача у вигляді неналежного виконання своїх зобов'язань відповідно до умов спірного договору оренди створює неможливість для другої сторони (позивача) досягнення цілей договору, у даному випадку - отримання плати за надане у оренду майно, оскільки відповідач порушив умови договору оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р.,а саме п. 5.3 договору. Отже вказане порушення є істотним, що дає підстави суду визнати позовні вимоги позивача в частині розірвання договору оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р. правомірними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи та не спростованими відповідачем, і, відповідно, - підлягаючими задоволенню.

Враховуючи приписи п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України та ЗУ "Про судовий збір", позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 436,00 грн. за звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.12.2015 р. було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття рішення по справі.

Ухвалою суду від 25.01.2016 р. позивача було зобов'язано надати суду докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Однак, на момент розгляду даної справи позивачем не було подано суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі на виконання вимог ухвали суду від 25.01.2016 р.

Згідно п. 3.4 Постанови Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу IV Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Враховуючи, що рішення суду прийняте на користь позивача, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача у дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ід. к. НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) заборгованість з орендної плати у розмірі 14 569,66 грн., пеню у розмірі 3 877,24 грн. та штраф у розмірі 1 019,88 грн.

3. Розірвати договір оренди № 5113-Н від 25.01.2012 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ід. к. НОМЕР_1).

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ід. к. НОМЕР_1) 2 436,00 грн. витрат із сплати судового збору в дохід Державного бюджету України.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 11.02.2016 р.

Суддя Н.А. Новікова