КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа№ 911/2685/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Української міської ради Обухівського району Київської області

на рішення Господарського суду Київської області

від 15.10.2015

у справі № 911/2685/13 (суддя - Антонова В.М.)

за позовом Української міської ради Обухівського району Київської області,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Софттрейд",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Обухівська районна рада,

2) Підприємство по обслуговуванню житла виконавчого комітету Української міської ради,

за участю Прокуратури Київської області,

про визнання права власності на майно та витребування майна,

за участю представників сторін:

від позивача: Шевель С.М. - представник (довіреність № б/н від 30.12.15);

від відповідача 1: Рудик М.В. - представник (довіреність № б/н від 28.05.14);

від відповідача 2: Оводнев О.Є. - директор (наказ № 8 від 01.10.07);

від третя особа 1: не з'явився;

від третя особа 2: Малимін В.В. - представник (довіреність № б/н від 11.01.16);

від прокуратури: Ющенко М.А. - посвідчення № 031760 від 12.12.15,

ВСТАНОВИВ:

Українська міська рада Обухівського району Київської області (надалі - Українська міська рада, позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українка» (надалі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Софттрейд» (надалі - відповідач 2) про визнання за територіальною громадою міста Українка в особі Української міської ради Обухівського району Київської області права власності на нежитлову будівлю (будинок побуту), розташовану за адресою: 255401, Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 6, та витребування вказаного нерухомого майна від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софттрейд» на користь територіальної громади міста Українка.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.10.2013 у справі №911/2685/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2014, у задоволенні позову Українській міській раді відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 та рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2013 скасовано, справу № 911/2685/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2015 у справі №911/2685/13 Українській міській раді у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановленим рішенням, Українська міська рада Обухівського району Київської області звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати як таке, що прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить суд прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга вмотивована невиконанням місцевим господарським судом вимог постанови Вищого господарського суду України від 31.03.2014 щодо з'ясування обставин та вирішення питання про те, що саме перейшло у власність покупця за договором купівлі-продажу державного майна Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» від 27.12.1997.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 апеляційну скаргу Української міської ради Обухівського району Київської області прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. та призначено до розгляду на 30.11.2015.

Відповідач 1 скористався правом, передбаченим статтею 96 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу також було подано прокурором у справі, в якому останній просив скаргу позивача задовольнити.

30.11.2015 в судовому засіданні розгляд справи в порядку статті 77 ГПК України було відкладено на 21.12.2015 у зв'язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, а також через неявку в судове засідання відповідача 2 та третіх осіб у справі.

21.12.2015 представником позивача надано клопотання про призначення у справі повторної судово-економічної експертизи.

Прокурор та представник третьої особи 2 клопотання про призначення повторної експертизи підтримали, представники відповідачів проти заявленого клопотання заперечили.

Вислухавши думку уповноважених представників сторін щодо заявленого клопотання, прокурора, судова колегія, порадившись, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання з підстав його необґрунтованості.

В судовому засіданні 21.12.2015 розгляд справи було відкладено до 11.01.2016 у відповідності до статті 77 ГПК України.

11.01.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду Українською міською радою надано додаткові пояснення до апеляційної скарги.

У зв'язку із задоволенням заяви представника позивача про продовження розгляду справи на п'ятнадцять днів у судовому засіданні оголошено перерву до 25.01.2016.

25.01.2016 в судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Прокурор та представник третьої особи 2 в судовому засіданні висловили свою позицію щодо обґрунтованості апеляційної скарги та наявності підстав для її задоволення.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, вказуючи на законність та правильність постановленого судового рішення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи 2 та прокурора, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), згідно з яким у власність областей передано державне майно, зокрема, об'єднання, управління, підприємства по ремонту і пошиттю взуття, одягу, трикотажних виробів, ремонту складної побутової техніки, включаючи радіотелевізійну апаратуру, по ремонту та виготовленню меблів, хімічній чистці одягу і пранню білизни, ремонту і будівництву житла, а також власних основних фондів, автотранспортні підприємства, підприємства по наданню фотопослуг, ритуальних послуг, лазні, прокатні пункти, побуткомбінати, перукарні, малі та інші державні підприємства, що обслуговують населення.

Пунктом 3 даної постанови передбачено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів; розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць провадиться виконкомами районних і міських Рад народних депутатів за участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення облвиконкому від 27.01.1992 №11 «Про розмежування майна комунальної власності області», керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», виконавчий комітет Обухівської районної ради народних депутатів 06.05.1992 прийняв рішення №183 «Про розмежування майна комунальної власності», на підставі якого Українській міській раді Обухівського району Київської області передано в комунальну власність Будинок побуту «Українка», який розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, 6, що підтверджується п.10 Додатку до вищевказаного рішення (т.1, а.с.29-31).

20.05.1992 на виконання рішення виконавчого комітету Обухівської районної ради народних депутатів №183 від 06.05.1992 був підписаний акт передачі, згідно якого виконком Обухівської ради народних депутатів передав, а виконком Української міської ради народних депутатів прийняв у власність майно структурних підрозділів Обухівського райпобуткомбінату у м. Українка, а саме, Будинок побуту; Пральню з хімчисткою; Автостоянку; Ательє мод «Чарівниця»; Човнову станцію (т. 6, а.с. 69).

На момент прийняття виконавчим комітетом Обухівської районної ради народних депутатів рішення та підписання акту передачі майна засади місцевого самоврядування визначались Законом УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 №533-ХІІ.

За приписами частини 1 статті 19 Закону №533-ХІІ, Ради народних депутатів є правомочними розглядати і вирішувати будь-які питання, віднесені законодавством Української РСР до відання місцевого самоврядування, а також утворюваних ними органів (виконавчих, розпорядчих та інших органів).

Виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються, зокрема, питання перерозподілу власності і окремих повноважень між Радами, а також передача окремих повноважень органам територіальної самоорганізації громадян (п. 16 ч. 2 ст. 19 Закону №533-ХІІ).

Згідно частини 4 статті 7 Закону УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» до комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншим суб'єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, перелік якого встановлено Законом про власність.

Статтею 35 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ (чинного до 20.06.2007) унормовано, що об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Згідно п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який набрав чинності 12.06.1997, з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 ) встановлено, що до 01.01.2012 державна реєстрації права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 № 1878-VI (1878-17) «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно свідчить, що власником нежитлової будівлі (будинку побуту) площею 1436 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 6 є територіальна громада міста Українка в особі Української міської ради на підставі прийнятого 10.02.2010 виконкомом Української міської ради рішення від №36 «Про дозвіл на виготовлення свідоцтва на право власності на об'єкт комунального майна Будинок побуту».

Реєстрація права власності за територіальною громадою міста Українка на спірну будівлю проведена 11.02.2010, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №25293674, серія ССО №582586 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від тієї ж дати, серія САВ №408262 (т.1, а.с.33-34).

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який був чинним до 01.01.2004, порядок передачі будівель, споруд, устаткування та іншого майна, що належить до основних засобів державних організацій, іншим державним організаціям, а також колгоспам, іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Будівлі і споруди передаються від однієї державної організації до іншої безоплатно.

Згідно статті 4 цього ж Кодексу цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з адміністративних актів.

Враховуючи наведені вище норми, Українська міська рада правомірно, у відповідності до встановленого порядку та у спосіб, передбачений законом, набула у власність нежитлову будівлю (будинок побуту), розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 6.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що попри наявний у територіальної громади правовстановлюючий документ на будівлю, відповідачем 1 право власності за територіальною громадою не визнається. Останнім вчиняються дії, спрямовані на незаконне заволодіння будівлею, адже, як стало відомо позивачеві, 01.03.2013 ТОВ «Українка» зареєструвало за собою право власності на спірне майно. Реєстрація права власності за ТОВ «Українка» була проведена державним реєстратором Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі договору купівлі-продажу державного майна від 27.12.1994, укладеного між товариством покупців-членів трудового колективу Малого підприємства побутового обслуговування "Українка" та Фондом комунального майна Обухівського району, яким в свою чергу, 25.01.1995 вищевказаному товариству видано свідоцтво про власність на майно/цілісний майновий комплекс/ Малого підприємства побутового обслуговування "Українка", реєстраційний № 8.

Як стверджує позивач спірна будівля, не виступала предметом договору купівлі-продажу державного майна від 27.12.1994, а свідоцтво про право власності від 25.01.1995, видане Фондом комунального майна району не стосувалось Будинку побуту, оскільки за цими документами передавалось лише обладнання та витратне майно Малого підприємства побутового обслуговування "Українка". Крім того, 20.06.2013 на адресу позивача надійшов лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Софттрейд» № 1906/13-2 від 19.06.2013 з доданим до нього Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2013, укладеним між ТОВ «Українка» та ТОВ «Софттрейд», з якого вбачається, що за договором відчужується цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м.Українка, вул. Юності, 6.

Позивач вказує, що нежитлова будівля (будинок побуту) була фактично викрадена у законного власника - територіальної громади міста Українка, оскільки вибула з володіння поза її волею.

Із заявленими вимогами відповідач 1 не погодився та пояснив, що ТОВ «Українка» набуло у власність спірну будівлі шляхом приватизації, яка ніким не оскаржувалась та не визнавалась недійсною. Оскільки рішеннями судів, що набрали законної сили у справах, у яких брали участь ті самі особи, що й у справі №911/2685/13, неодноразово встановлювався факт законного володіння, користування та розпорядження Товариством з обмеженою відповідальністю «Українка» будівлею будинку побуту, підстав для задоволення позову Української міської ради немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що наявними у справі доказами підтверджується факт правомірного набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Українка» у власність у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції від 26.01.1994 року) та внаслідок правонаступництва, цілісного майнового комплексу Малого підприємства «Українка», до складу майна якого входила нежитлова будівля - будинок побуту, що розташована за адресою: 255401, м. Українка, вул. Юності, 6, на підставі Договору купівлі-продажу державного майна Малого підприємства «Українка» від 27.12.1994. Зважаючи на преюдиціальність фактів, встановлених судами адміністративної юрисдикції при розгляді справ №810/1788/13-а, №2а-6372/10 за участю тих же самих осіб, місцевий суд визнав правомірним вибуття із комунальної власності територіальної громади м. Українка спірної будівлі та дійшов висновку, що підстав для задоволення позову про визнання права власності немає, у зв'язку з чим визнав необгрунтованою вимогу про витребування майна з чужого незаконно володіння.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.05.1992 наказом №67-В директора Обухівського райпобуткомбінату «Про утворення спільного підприємства «Українка» виробничий підрозділ Обухівського райпобуткомбінату Будинок побуту м. Українка перетворено в мале підприємство "Українка". Цим же наказом на баланс малого підприємства "Українка" передано: 1) будинок побуту; 2) обладнання; 3) інвентар; 4) товари прокату (т. 2, а.с. 19).

22.10.1994 Фонд комунального майна Обухівського району в газеті "Обухівський край" (№83) розмістив пропозицію щодо приватизації Малого підприємства "Українка" (м. Українка, вул. Юності 6) як об'єкта малої приватизації (т. 2 , а.с. 20).

27.10.1994 до Фонду комунального майна Обухівського району надійша заява про реєстрацію товариства покупців трудового колективу малого підприємства побутового обслуговування "Українка". Згідно підписного листа, доданого до заяви про реєстрацію товариства покупців (порядковий номер додатку 4), заява подається для придбання об'єкту приватизації, що знаходиться на балансі МП "Українка", а саме: будинку та обладнання (т. 2, а.с. 21, 28).

28.10.1994 наказом Фонду комунального майна Обухівського району №38 було прийнято заяву на реєстрацію товариства покупців - членів трудового колективу Малого підприємства "Українка", розташованого за адресою: 255401, м. Українка, вул. Юності, 6, та видано свідоцтво про реєстрацію зазначеного товариства та посвідчення голови товариства покупців (т. 2, а.с. 22).

02.11.1994 товариство покупців - членів трудового колективу Малого підприємства побутового обслуговування "Українка" подало до Фонду комунального майна Обухівського району заяву про приватизацію, зазначивши в заяві об'єкт приватизації: Мале підприємство побутового обслуговування "Українка" (адреса місцезнаходження: 255401, м. Українка, вул. Юності, 6), та запропонований заявником спосіб приватизації об'єкта - викуп товариством покупців (т. 2, а.с. 23).

27.12.1994 наказом Фонду комунального майна Обухівського району Київської області №48 затверджено акт оцінки вартості державного майна - цілісного майнового комплексу Малого підприємства побутового обслуговування "Українка", що приватизується, вартість якого станом на 01.11.1994 згідно Методики оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 №717 становила 36 731 000,00 крб (т. 2, а.с. 24).

27.12.1994 Фондом комунального майна Обухівського району Київської області та Товариством покупців - членів трудового колективу Малого підприємства "Українка" було укладено договір купівлі-продажу державного майна Малого підприємства "Українка", за умовами якого Фонд комунального майна продає, а товариство покупців - членів трудового колективу Малого підприємства "Українка" купує державне майно /цілісного майнового комплексу/ Малого підприємства побутового обслуговування "Українка" шляхом викупу товариством покупців (на підставі наказу Фонду комунального майна району від 12.10.1994 №35). Підприємство знаходиться за адресою: 255401, м. Українка, вул. Юності, 6 (т. 2, а.с.25-26).

Відповідно до п.1.5 договору купівлі-продажу право власності на продане державне майно /цілісного майнового комплексу/, що вказане в акті оцінки об'єкту приватизації за даним Договором переходить до покупця з моменту його нотаріального посвідчення і повної сплати визначеної вартості державного майна.

Покупець в місячний строк з моменту реєстрації приватизованого об'єкту оформляє договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване до викупу майно підприємства (п. 3.3 договору купівлі-продажу).

Вказаний договір від 27.12.1994 посвідчено державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори Антонченко А.В. та зареєстровано в реєстрі за №4485.

10.03.1995 Фонд комунального майна Обухівського району звернувся до начальника обласного управління статистики з листом вх. № 10, у якому повідомив про укладення договору купівлі-продажу державного майна та просив включити вказане підприємство до державного реєстру, після чого довідкою від 07.05.1992 №29/721 Мале підприємство побутового обслуговування «Українка» було інформоване Київським обласним управлінням статистики про присвоєння йому ідентифікаційного коду (т. 2, а.с. 37).

25.01.1995 Фонд комунального майна Обухівського району видав Товариству покупців - членів трудового колективу Малого підприємства побутового обслуговування "Українка" свідоцтво про власність, реєстраційний № 8, на майно/цілісного майнового комплексу/ Малого підприємства побутового обслуговування "Українка", на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1994, укладеного між товариством покупців - членів трудового колективу малого підприємства побутового обслуговування "Українка" та Фондом комунального майна Обухівського району (т. 2 а.с. 68).

25.01.1995 між Фондом комунального майна Обухівського району Київської області та Товариством покупців-членів трудового колективу Малого підприємства "Українка" складено акт передачі проданого майна, за яким Фонд комунального майна передав, а Товариство покупців-членів трудового колективу Малого підприємства "Українка" прийняло: 1) основні засоби по залишковій вартості; 2) запаси та витрати; 3) грошові кошти, розрахунки та інші активи; 4) розрахунки та інші пасиви, загальна вартість яких становить 839 000,00 крб.

З акта передачі проданого майна вбачається, що з урахуванням зонального коефіцієнту ціна продажу основних засобів, запасів, витрат розрахунків та інших пасивів становила 5 034 000,00 крб., а разом з нематеріальними активами, не відображених в балансі 31 697 000,00 крб., що в цілому складає загальну вартість майна з урахуванням зонального коефіцієнту 36 731 000,00 крб. (т. 2, а.с.32).

26.01.1995 Товариство покупців - членів трудового колективу Малого підприємства "Українка" перерахувало на рахунок Фонду комунального майна Обухівського району Київської області 36 731 000,00 крб, що підтверджується копією платіжного доручення (т.2, а.с. 70).

20.06.1995 Обухівською районною державною адміністрацією Київської області проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Українка».

Згідно п. 1.1. Статуту ТОВ «Українка» створено в результаті приватизації майна /цілісного майнового комплексу/ товариством покупців - членів трудового колективу Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» та здійснює свою діяльність як його правонаступник.

Разом з тим судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з незадовільним станом будинку побуту, заборгованістю перед бюджетом рішенням виконавчого комітету Української міської ради народних депутатів 22.02.1999 прийнято рішення №31 « Про забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації будинку побуту м. Українка», яким вирішено 1) винести на розгляд міської ради питання передачі в постійне чи тимчасове користування Будинку побуту Підприємству по обслуговуванню житла виконкому; 2) запропонувати Підприємству по обслуговуванню житла виконкому внести зміни та доповнення до Статуту підприємства, ввівши пункт про прийом на баланс та експлуатацію будівель побуту для здійснення побутового обслуговування населення міста (т.1 а.с.35).

02.03.1999 рішенням п'ятої сесії Української міської ради двадцять третього скликання «Про передачу в тимчасове користування будинку побуту Підприємству по обслуговуванню житла виконкому для забезпечення належного утримання та його ефективного експлуатування» Будинок побуту м. Українка вирішено передати в користування названому підприємству з правом подальшої здачі в оренду терміном до 2002 року (т. 1 а.с.36) .

На виконання цього рішення 15.05.1999 між Українською міською радою (орендодавець) та Підприємством по обслуговуванню житла виконавчого комітету Української міської ради (орендар) був укладений договір оренди Будинку побуту м. Українка (т. 1 а.с.37).

Рішенням двадцять другої сесії Української міської ради ХХІІІ скликання «Про передачу в тимчасове користування Будинку побуту Підприємству по обслуговуванню житла виконкому для забезпечення належного утримання та його ефективного експлуатування» від 05.02.2002, вирішено передати приміщення Будинку побуту м. Українка в тимчасове користування терміном до 31.12.2005 (т.1 а.с.38).

01.11.2003 на підставі цього рішення між Українською міською радою (орендодавець) та Підприємством по обслуговуванню житла виконавчого комітету Української міської ради (орендар) було укладено договір оренди майна - Будинку побуту м. Українка, та Додаткові угоди до нього за період з 01.03.2004 по 16.01.2013, якими сторони подовжували термін дії договору та розмір орендної плати (т. 1 а.с.39-58).

В свою чергу, Підприємство по обслуговуванню житла виконавчого комітету Української міської ради відповідно до укладених договорів передавало орендовані приміщення будинку побуту, розташованого за адресою: Київська область Обухівський район місто Українка вулиця Юності, 6 в суборенду суб'єктам господарювання, у тому числі і ТОВ «Українка», що підтверджується Договором оренди державного майна № 1 від 01.03.1999, укладеним між Підприємством по обслуговуванню житла Української міської ради та ТОВ «Українка», за яким суборендодавець передає, а суборендар приймає в строкове платне володіння та користування виробничі приміщення будинку побуту м. Українка, які знаходяться на балансі Української міської ради, для надання побутових послуг (з Додатковими угодами за період з 01.02.2005 року по 01.05.2005 року) (т.1 а.с. 59-66).

Місцевим господарським судом також встановлено, що 11.02.2010 територіальній громаді м. Українка в особі Української міської ради на підставі рішення виконкому Української міської ради №36 від 10.02.2010 видано свідоцтво серії САВ №408262 на право комунальної власності на нежитлову будівлю площею 1 436,0 кв.м., розташовану за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Юності, 6.

Разом з цим, 01.03.2013 проведено державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс (будинок побуту), розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Юності, 6, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українка», що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САБ №708820 від 01.03.2013 та копією витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2013.

Судова колегія вважає обгрунтованою правову позицію позивача щодо набуття відповідачем 1 в ході малої приватизації та внаслідок правонаступництва виключно обладнання та витратного майна Малого підприємства "Українка", а тому розцінює доводи апеляційної скарги мотивованими та обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 "Об'єкти малої приватизації" Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" №2171-ХІІ від 06.03.1992

1. Об'єктами малої приватизації є цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, в тому числі об'єкти незавершеного будівництва. Балансова вартість основних фондів зазначених об'єктів не повинна перевищувати 20 мільйонів карбованців за станом на 1 травня 1992 року (після їх індексації).

2. У випадках, коли до складу підприємств входять структурні підрозділи (магазини, перукарні, майстерні тощо), що можуть бути виділені у самостійні підприємства, об'єктами малої приватизації є названі структурні підрозділи.

3. Будівлі (споруди, приміщення) за бажанням покупця приватизуються разом з розташованими в них об'єктами приватизації, якщо на це немає прямої заборони відповідно Фонду державного майна України, Верховної Ради Республіки Крим чи місцевої Ради народних депутатів. При наявності такої заборони зазначені будівлі, споруди, приміщення, а також земельні ділянки, на яких розташовані приватизовані об'єкти, передаються у довгострокову оренду.

4. Не можуть бути об'єктами малої приватизації будівлі або їх окремі частини, які становлять національну, культурну і історичну цінність і перебувають під охороною держави.

Відповідно до п. 8 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 №717, цілісний майновий комплекс - це господарський об'єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг).

Пунктом 10 цієї Методики встановлено, що до переліку майна об'єктів приватизації як цілісних майнових колмпексів включаються: 1) основні засоби та інші позаоборотні активи (у тому числі незавершене будівництво); 2) оборотні засоби - запаси і затрати, кошти, розрахунки та інші активи. Приналежність майна до основних і оборотних засобів визначається відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку і звітності в Україні, затвредженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №250.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» передбачено, що право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації.

Встановивши, що товариство покупців-членів трудового колективу Малого підприємства «Українка» у заяві на приватизацію висловило намір приватизувати будівлю Будинку побуту м. Українка як об'єкта, не забороненого до приватизації у розумінні частини 4 статті 2 вищеназваного Закону, а Фонд комунального майна Обухівського району оформив покупцеві свідоцтво про право власності №8 від 25.01.1995 на цілісний майновий комплекс, місцевий господарський суд зазначив у своєму рішенні, що наведене свідчить про належне виконання сторонами своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від 27.12.1994 та вказує на продаж органом приватизації саме спірної будівлі у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства.

З таким висновком колегія не погоджується, адже самостійне визначення товариством покупців трудового колективу Малого підприємства «Українка» у підписному листі об'єктів приватизації, а в даному випадку це «будівля, обладнання», суперечить частині 1 статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Вказаною нормою визначено, що Фонд державного майна України, Верховна рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальної власності і підлягають продажу на аукціоні, продажу за конкурсом, викупу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вимог наведеної норми, наказом Фонду комунального майна Обухівського району № 4 від 04.02.1994 затверджено перелік підприємств районної комунальної власності, які пропонуються до малої приватизації у 1994 році, як об'єкти малої приватизації.

Відповідно до пункту 11 затвердженого переліку, об'єктом приватизації за вказаним наказом є обладнання Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» (юридична адреса: м. Українка, Будинок побуту) (т. 2, а.с. 123, 124).

Водночас, сімнадцятою сесією Обухівської районної ради народних депутатів ХХІ скликання від 31.03.1994 прийнято рішення «Про перелік об'єктів малої приватизації комунальної власності району, які підлягають приватизації у 1994 році».

Вказаним рішенням затверджено перелік об'єктів малої приватизації, де серед інших об'єктів, які підлягають приватизації у другому півріччі 1994 року значиться МП «Українка» - обладнання (юридична адреса: м. Українка, Будинок побуту) (т. 3, а.с.70-71).

Отже, матеріали справи не містять належних доказів того, що будівля Будинку побуту м. Українка була включена до переліку об'єктів малої приватизації комунальної власності Обухівського району, які підлягали приватизації у 1994 році.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Українка» посилається на наказ директора Обухівського райпобуткомбінату Тарасюка Г.Т. від 12.05.1992 №67-В «Про утворення спільного підприємства «Українка», згідно якого вирішено передати безкоштовно на баланс МП «Українка» будинку побуту, обладнання, інвентаря та товарів прокату, який, на переконання відповідача 1, свідчить про факт входження даної будівлі до складу цілісного майнового комплексу Малого підприємства побутового обслуговування «Українка», що підлягало приватизації (т.2 а.с.19). Останній також звертає увагу на лист Обухівської районної ради від 07.10.2008 №478, в якому повідомляється, що «Майновий комплекс будинку побуту Малого підприємства «Українка» Українській міській раді Обухівською районною радою не передавався» (т.1, а.с.192). Разом з цим, відповідач 1 наголошує, що беззаперечним доказом включення спірної будівлі до складу цілісного майнового комплексу Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» слугує пункт 3.3. договору купівлі-продажу державного майна від 27.12.1994, згідно якого «покупець в місячний строк з моменту реєстрації приватизованого обєкту оформляє договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване до викупу майно підприємства».

Надаючи оцінку доказам, на які посилається відповідач 1, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що після прийняття 06.05.1992 виконавчим комітетом Обухівської районної ради народних депутатів рішення «Про розмежування майна комунальної власності» №183, розпорядженням представника президента України від 15.05.1992 директору Райпобуткомбінату (Тарасюку Г.Т.) наказано не проводити передачу майна Райпобуткомбінату на баланси малих підприємств, створених на базі оренди будинків побуту до прийняття рішення виконкомом районної ради народних депутатів про розмежування комунальної власності в районі (т. 1 а.с.103).

Наведеним спростовуються доводи відповідача 1 про правомірне перебування на балансі Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» будинку побуту на підставі наказу директора Обухівського райпобуткомбінату Тарасюка Г.Т. від 12.05.1992 №67-В.

Твердження відповідача 1 про те, що даний наказ ніким не оспорений, не скасований, а тому є чинним, колегія суддів відхиляє з огляду на відсутність у директора райпобуткомбінату повноважень щодо розпорядження комунальним майном.

Матеріали справи свідчать, що з моменту передачі у комунальну власність територіальній громаді м. Українка спірної будівлі, Українська міська рада продовжує володіти, користуватись та розпоряджатись даним майном в інтересах територіальної громади.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку виконкому Української міської ради Обухівського району Київської області від 21.06.2013 за вих.№ 1442/0/3 про перебування на балансі вказаного органу будівлі Будинку побуту, розташованої за адресою: Київська область, м. Українка, вул. Юності, 6, а також інвентаризаційну картку обліку основних засобів, оформлену на зазначену будівлю (т. 1 а.с.111, 112), а тому лист Обухівської районної ради від 07.10.2008 № 478 про відсутність даних щодо передачі Українській міській раді Обухівською районною радою майнового комплексу будинку побуту Малого підприємства «Українка» не має доказового значення з огляду на те, що належним власником спірної будівлі залишається позивач.

Факт розпорядження даною будівлею саме позивачем належним чином підтверджується рішенням п'ятої сесії Української міської ради ХХІІІ скликання від 02.03.1999 «Про передачу в тимчасове користування будинку побуту Підприємству по обслуговуванню житла виконкому для забезпечення належного утримання та його ефективного експлуатування», яким вирішено передати Підприємству по обслуговуванню житла (надалі - ПОЖ) в тимчасове користування, терміном до 2002 року, приміщення будинку побуту з правом подальшої здачі в оренду, з метою розширення мережі видів побутових послуг та забезпечення якості обслуговування населення (т.1 а.с. 36).

На двадцять другій сесії Української міської ради ХХІІІ скликання від 05.02.2002 позивачем було прийнято аналогічне рішення «Про передачу в тимчасове користування будинку побуту Підприємству по обслуговуванню житла виконкому для забезпечення належного утримання та його ефективного експлуатування», яким вирішено передати Підприємству по обслуговуванню житла в тимчасове користування, терміном до 31.12.2005 року, приміщення будинку побуту з правом подальшої здачі в оренду, з метою розширення мережі видів побутових послуг та забезпечення якості обслуговування населення, а за рахунок коштів орендарів (орендна плата) навести належний санітарний стан, виконувати поточний ремонт приміщення, обладнання (т.1 а.с. 38).

Відповідач 1 стверджує, що за договором купівлі-продажу від 27.12.1994, укладеним із Фондом комунального майна Обухівського району він придбав нежитлову будівлю (будинок побуту), що розташована за адресою: м. Українка, вул. Юності, 6, однак, долучені до матеріалів справи докази спростовують наведені обставини, оскільки ТОВ «Українка», укладаючи 01.03.1999 з Підприємством по обслуговуванню житла Договір суборенди державного майна та додаткові угоди до нього, визнавало позивача власником спірного майна, що підтверджується змістом п. 1. Договору, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування виробничі приміщення будинку побуту м. Українка загальною площею 464,4 кв.м., які знаходяться на балансі міської ради, для надання побутових послуг (т.1 а.с.99).

За умовами п.2.2 вказаного договору передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава.

Відповідач 1 вважає, що договір оренди не може бути належним доказом у справі через його нікчемність, пославшись при цьому на відсутність підписаного сторонами договору акту прийому-передачі орендованого майна.

Суд апеляційної інстанції дані твердження відхиляє, зважаючи на п. 2.1 договору оренди державного майна, яким визначено, що вступ орендаря у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору, а користування відповідачем 1 суборендованим майном підтверджується рахунками, виставленими суборендодавцем та копіями платіжних доручень, згідно яких ТОВ «Українка» здійснювало плату за оренду приміщення Будинку побуту м. Українка та за комунальні послуги (Додаток до справи №911/2685/13).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з часу передачі у комунальну власність виконкому Української міської ради народних Будинку побуту на підставі акта передачі від 20.05.1992, підписаного на виконання рішення виконкому Обухівської районної ради народних депутатів від 06.05.1992 №183, який є адміністративним актом і в розумінні статті 4 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, чинного на той час, є підставою виникнення права власності, власником будівлі Будинку побуту м. Українка є позивач у справі. А враховуючи ту обставину, що за наказом Фонду комунального майна Обухівського району від 04.02.1994 №4 приватизації підлягало лише обладнання Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» суд вважає, що в розрізі положень частини 3 статті 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» спірна будівля не виступала об'єктом приватизації у складі майнового комплексу малого підприємства побутового обслуговування «Українка».

У зв'язку з цим, суд відхиляє як необгрунтовані твердження відповідача 1 про правомірність набуття товариством покупців малого підприємства побутового обслуговування «Українка» у власність спірної будівлі шляхом приватизації, яке на його думку безапеляційно підтверджується свідоцтвом про власність на майно /цілісного майнового комплексу/, виданим 25.01.1994 Фондом комунального майна на підставі договору купівлі-продажу державного майна від 27.12.1994.

Додатково ці твердження спростовує наявний у справі аналогічний договір купівлі-продажу від 28.03.1994, укладений між Фондом комунального майна Обухівського району та Товариством покупців-членів трудового колективу Виробничо-комерційного підприємства «Черевичок», який посвідчений нотаріально державним нотаріусом державної нотаріальної контори Клименко О.П. та зареєстрований у реєстрі за №1с 104, який був укладений раніше, аніж договір з Товариством покупців-членів трудового колективу малого підприємства побутового обслуговування «Українка».

За змістом вказаного договору його предметом виступало державне майно /цілісного майнового комплексу/ Виробничо-комерційного підприємства «Черевичок» (адреса місцезнаходження: 255401, м. Українка, вул. Юності, 6).

28.04.1994 виробничо-комерційному підприємству «Черевичок» Фондом комунального майна Обухівського району було видане аналогічне свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу, м. Українка, вул. Юності, 6, в якому зазначається, що даний документ підтверджує право власності покупця на вищезгадане майно цілісного майнового комплексу (т. 1, а.с. 92).

Варто зазначити, що місцевий господарський суд помилково вказав, що факти, наведені у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2011 у справі № 2А-6372/10 та в ухвалі Вищого адміністративного суду від 19.04.2011 у справі №К/9991/5117/11 є преюдиційними у відповідності до статті статті 35 ГПК України, та дійшов неправильного висновку, що факт втрати Українською міською радою права власності на спірну будівлю Будинку побуту на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1994 та факт належності права власності на будівлю будинку побуту Товариству з обмеженою відповідальністю «Українка» доведенню у справі №911/2685/13 не підлягають.

Відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Отже, преюдиційні факти необхідно відрізняти від оціночного судження щодо правових наслідків наявності певних обставин.

Слід зазначити, що у жодній із справ, наведених у рішенні Господарського суду Київської області від 15.10.2015, спір не стосувався предмету визнання права власності на нежитлову будівлю - Будинок побуту м. Українка, а також предмету та умов укладання договору купівлі-продажу від 27.12.1994, оскільки судами адміністративної юрисдикції фактично вирішувався спір на предмет правомірності дій державного реєстратора як суб'єкта владних повноважень щодо реєстрації прав на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 6.

Наведене стосується і висновку щодо преюдиції, зробленого судом першої інстанції відносно суджень, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 5-1473км15 про законність та обгрунтованість судових рішень, постановлених відносно державного реєстратора Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, які не викликали у колегії суддів спеціалізованого суду сумнівів.

В ході розгляду справи ухвалою Господарського суду від 26.06.2014 за клопотанням позивача у справі №911/2685/13 була призначена судова економічна експертиза, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

03.09.2015 Господарському суду Київської області надано висновок експерта №8925/14-42 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений 02.09.2015, у дослідницькій частині якого зазначено, що «беручи до уваги довгострокову оренду виробничих приміщень будинку побуту згідно Договору оренди державного майна №1 від 01.03.1999 та додаткових угод до нього, зважаючи на встановлену у п. 1 Висновку залишкову вартість будівлі, стверджувати, що будівля будинку побуту, яка розташована в м. Українка Обухівського району Київської області по вул. Юності, 6 увійшла до складу цілісного майнового комплексу Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» та до договору купівлі-продажу державного майна Малого підприємства побутового обслуговування «Українка №4485» від 27.12.1994, не вбачається за можливе».

Згідно висновку експерта відновна (балансова) вартість будівлі будинку побуту, яка розташована в м. Українка Обухівського району Київської області по вул. Юності, 6 станом на 27.12.1994, визначена за методом витрат, становила 170 999 985,00 крб. Залишкова вартість будівлі станом на 27.12.1994, визначена за методом витрат, - 136 799 966,00 крб.

Разом з тим, відновна (балансова) вартість будівлі будинку побуту, яка розташована в м. Українка Обухівського району Київської області по вул. Юності, 6 станом на 27.12.1994, визначена згідно даних Акта на безкоштовну передачу Будинку побуту м. Українка з балансу райопобуткомбінату на баланс виконкому ради народних депутатів м. Українка від 04.05.1992 (т. 5, а.с. 155) становила 81 094 477,00 крб. Залишкова вартість будівлі станом на 27.12.1994, визначена згідно даних Акта на безкоштовну передачу Будинку побуту м. Українка з балансу райопобуткомбінату на баланс виконкому ради народних депутатів м. Українка від 04.05.1992, становить 64 875 582,00 крб.

Порівнюючи дані експертного висновку з Актом оцінки вартості державного майна - цілісного майнового комплексу Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» від 27.12.1994, затвердженого наказом Фонду комунального майна Обухівського району Київської області, колегія суддів звертає увагу, що залишкова вартість спірної будівлі станом на 27.12.1994, що визначена експертизою значно перевищує вартість майна, відчуженого за договором купівлі-продажу №4485 від 27.12.1994.

Таким чином, будівля будинку побуту, розташована за адресою: 255401, м. Українка, вул. Юності, 6, в розрізі положень частини 3 статті 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» до складу майнового комплексу Малого підприємства побутового обслуговування «Українка» не входила та не виступала предметом Договору купівлі-продажу державного майна від 27.12.1994, відтак Товариство з обмеженою відповідальністю «Українка» внаслідок правонаступництва не набувало права власності на спірну будівлю.

Оскільки відповідачами у справі право територіальної громади міста Українка на спірну будівлю не визнається, право власності позивача на вказане майно підлягає захисту, а позовна вимога - задоволенню.

У додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву, наданих суду 07.10.2015, відповідач 1 просив застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність, вказуючи, що в даному спорі позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки приватизація цілісного майнового комплексу малого підприємства побутового обслуговування «Українка» відбулася 27.12.1994, при цьому товариство покупців-членів трудового колективу малого підприємства побутового обслуговування «Українка», правонаступником якого є відповідач 1 відкрито володіло, користувалось та розпоряджалось спірною будівлею, про що позивач не міг не знати.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 261 цього ж Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів вважає, що позивачем строк позовної давності не був пропущений, адже Українська міська рада дізналася про отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Українка» свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю - будинок побуту у 2013, звернувшись одразу до суду.

Разом з вимогою про визнання за Українською міською радою права власності на нежитлову будівлю Будинок побуту, позивач просив витребувати вказане майно від ТОВ «Софттрейд».

В обгрунтування своєї вимоги позивач зазначив, що 04.04.2013 відповідач 1 незаконно відчужив за договором купівлі-продажу відповідачеві 2 цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 6, не зважаючи на те, що в ході розслідування у кримінальному провадженні, порушеному стосовно посадових осіб реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 статті 364 КК України, на спірне нерухоме майно було накладено арешт.

Як стверджує позивач, Будинок побуту фактично викрадений у законного власника - територіальної громади м. Українка, оскільки вибув з її володіння поза волею громади.

Відповідач 2 проти позову заперечив, зазначаючи, що набув право власності на спірне майно у законний спосіб і здійснює володіння, користування та розпорядження ним на відповідній правовій основі, відтак, у позивача немає жодних законних підстав для витребування майна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українка» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софттрейд» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець зобов'язався передати майно у приватну власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму (т.1, а.с.105-108).

Згідно п.1.1.1. за цим договором відчужується наступне нерухоме майно: цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Українка, вул. Юності, 6.

Майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 901236, від 01.03.2013, реєстраційний номер об'єкта нерухомості майна: 1, виданого Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області (п.1.1.2. договору).

Згідно довідки 03/05/1910 від 01.04.2013, виданої Управлінням Держземагенства в Обухівському районі Головного управління Держземагенства у Київській області відчужуваний комплекс знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер:00:031:0021) загальною площею 0,1444 га, яка відноситься до земель комунальної власності.

Відповідно до п.3.4 договору право власності на майно переходить від продавця до покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору.

Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований у реєстрі за №782.

04.04.2013 право власності на зазначений вище цілісний комплекс зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Софттрейд», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.10.2015 (т.1 а.с.109).

Положеннями частини 3 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні приписи містить стаття 321 Цивільного кодексу України.

Статтею 327 Цивільного кодексу України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно приписів статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що нежитлова будівля (будинок побуту), яка знаходиться за адресою: м.Українка, вул. Юності, 6 предметом договору купівлі-продажу від 27.12.1994 не виступала, права власності на зазначену будівлю ТОВ «Українка» за цим договором не набувало.

Отже наведені обставини доводять, що будівля будинку побуту продавцеві за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2013 не належала, а тому останній не мав права відчужувати таке майно. З огляду на це, вимога Української міської ради про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софттрейд» на користь громади міста Українка нежитлової будівлі (будинок побуту), що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 6 є обґрунтованою, доведеною належними доказами та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційну скаргу Української міської ради Обухівського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2015 у справі №911/2685/13 судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Відповідно до пункту 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Враховуючи, що звернення позивача до суду з даним позовом зумовлене неправильними діями ТОВ «Українка», судовий збір за розгляд справи судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій згідно приписів статті 49 ГПК України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, мають бути покладені на відповідача 1.

Керуючись ст.ст.4-3, 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Української міської ради Обухівського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2015 у справі №911/2685/13 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2015 у справі №911/2685/13 скасувати.

3. Постановити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Визнати за територіальною громадою міста Українка в особі Української міської ради Обухівського району Київської області право власності на нежитлову будівлю (Будинок побуту), що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Українка, вул. Юності,6.

Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софттрейд» (01042, м. Київ, бульвар Дружби народів, 9, ) на користь територіальної громади міста Українка в особі Української міської ради Обухівського району Київської області (08720, Київська область, Обухівський район, місто Українка, пл. Т. Шевченка, 1, ) нежитлову будівлю (Будинок побуту), що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Українка, вул. Юності,6.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українка» (08720, Київська обл., м. Українка, вул. Юності, 6, ) на користь Української міської ради Обухівського району Київської області (08720, Київська область, Обухівський район, місто Українка, пл. Т. Шевченка, 1, ) 12 858 (Дванадцять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) гривень 24 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції , 20 578 (Двадцять тисяч п'ятсот сімдесят вісім) гривень 42 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 6 429 (Шість тисяч чотириста двадцять дев'ять) гривень 12 коп. судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №911/2685/13 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий