ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.16р. Справа № 30/5005/10402/2012
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м.Дніпропетровськ

про стягнення 261 803 798,19 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №24-5-02 від 31.12.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 04.12.12р. (суддею Євстигнеєвою Н.М.) порушено провадження по справі № 30/5005/10402/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Відкритого акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 261 803 798,19 грн., з яких: 219 512, 70 грн. основний борг; 15338 535, 21 грн. пеня; 23 714 068, 93 грн. - 7% штрафу; 172 934,47 грн. інфляційних втрат та 3065 549, 08 грн. 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу № 515111884 від 30.09.2011р.; розгляд справи призначено на 20.12.12р.

Ухвалою господарського суду від 24.12.12р. (суддею Васильєвим О.Ю.) прийнято до свого провадження справу № 30/5005/10402/2012; розгляд справи призначено на 17.01.13р.

Ухвалою господарського суду від 17.01.13р. (суддею Васильєвим О.Ю.) відкладено розгляд справи на 29.01.13р.

Ухвалою господарського суду від 29.01.13р. (суддею Васильєвим О.Ю.) зупинено провадження у справі № 30/5005/10402/2012 до часу набрання чинності рішенням у справі № 904/401/13-г.

Ухвалою господарського суду від 11.12.13р. (суддею Васильєвим О.Ю.) поновлено з 14.01.14р. провадження у справі № 30/5005/10402/2012; розгляд справи призначено на 14.01.14р.

14.01.14р. до суду від позивача надійшла заява, відповідно до умов якої позивач просить стягнути з відповідача 62 847 966,09 грн., з яких: 26 380 016,24 грн. пеня, 28 941 827,46 грн. - 7% штрафу, 172 866,67 грн. інфляційних втрат, 7 353 255,72 грн. 3% річних (Т-1, а.с.115-124).

14.01.14р. суддею Васильєвим О.Ю. оголошено перерву до 28.01.14р.

28.01.14р. суддею Васильєвим О.Ю. оголошено перерву до 07.02.14р.

У зв'язку із відпусткою судді Васильєва О.Ю. розпорядженням господарського суду № 125 від 07.02.14р. справу № 30/5005/10402/2012 передано на розгляд судді Бєлік В.Г.

Ухвалою господарського суду від 10.02.14р. (суддею Бєлік В.Г.) прийнято справу №30/5005/10402/2012 до свого провадження; розгляд справи призначено на 11.03.14р.

11.03.14р. суддею Бєлік В.Г. оголошено перерву до 25.03.14р.

Ухвалою господарського суду від 25.03.14р. (суддею Бєлік В.Г.) призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі № 30/5005/10402/2012 до одержання судом результатів експертизи.

Ухвалою господарського суду від 23.06.14р. (суддею Бєлік В.Г.) поновлено провадження у справі № 30/5005/10402/2012 починаючи з 22.07.14р.; розгляд справи призначено на 22.07.14р.

Ухвалою господарського суду від 23.06.14р. (суддею Бєлік В.Г.) поновлено з 22.07.14р. провадження у справі № 30/5005/10402/2012; розгляд справи призначено на 22.07.14р.

Ухвалою господарського суду від 22.07.14р. (суддею Бєлік В.Г.) призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі № 30/5005/10402/2012 до одержання судом результатів експертизи.

Ухвалою господарського суду від 16.02.15р. (суддею Бєлік В.Г.) поновлено провадження у справі № 30/5005/10402/2012 починаючи з 19.03.15р.; розгляд справи призначено на 19.03.15р.

19.03.15р. суддею Бєлік В.Г. оголошено перерву до 23.03.15р.

Ухвалою господарського суду від 23.03.15р. (суддею Бєлік В.Г.) призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено фахівцям Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено до одержання судом результатів експертизи.

24.12.15р. до господарського суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 30/5005/10402/2012 з висновком експерта.

Розпорядженням господарського суду № 1261 від 29.12.15р., у зв'язку із закінченням повноважень судді Бєлік В.Г., відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 30/5005/10402/2012.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями обрано суддю Петренко Н.Е.

Ухвалою господарського суду від 30.12.15р. (суддею Петренко Н.Е.) справу №30/5005/1402/2012 прийнято до свого провадження; починаючи з 28.01.16р. поновлено провадження та розгляд справи призначено на 28.01.16р.

28.01.16р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.16р.

02.02.16р. в судовому засіданні оголошено перерву до 11.02.16р.

08.02.16р. до суду від позивача надійшли пояснення, відповідно до яких у зв'язку із зміною назви товариства відповідачем по справі є Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод".

09.02.16р. до суду від відповідача надійшли доповнення до клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду від 11.02.16р. замінено відповідача по справі №30/5005/10402/2012 - Відкрите акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" () на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул.Столєтова, буд. 21, ).

11.02.16р. повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи повноважний представник позивача повідомлений належним чином, що підтверджує протокол судового засіданні від 02.02.16р.

Господарський суд вважає, що повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу та пені на 100% від суми, яка підлягає стягненню, у повному обсязі.

У судовому засіданні 11.02.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.11р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 515111884 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого, позивач зобовязується передати у власність відповідачу у IV кварталі 2011 року та у 2012 році природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Відповідач є кінцевим споживачем.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачеві з 01.10.11р. по 31.12.12р. газ в обсязі до 295 000 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачеві та газорозподільному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на природній газ та послуги з його транспортування встановлюється НКРЕ.

У п. 5.2 Договору зазначено про те, що ціна за 1000 куб. м газу становить 3 023,50 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 3 023,50 грн., крім того цільова надбавка - 2% та ПДВ - 20 %, а всього з ПДВ - 3 700,76 грн.

До ціни газу додається тариф на послуги з транспортування природного газу, який становить 285,00 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ - 342,00 грн.

Всього до оплати за природній газ та послуги з його транспортування - 3 368,97 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 4 042,76 грн.

Положеннями п. 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 50 % попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Решта 50% вартості планових обсягів поставки природного газу сплачується відповідачем протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1 Договору).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 цього Договору позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем п. 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 року до 31.12.2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1 Договору).

30.09.11р., 11.10.11р., 14.11.11р., 10.01.12р. між сторонами були укладені Додаткові угоди до вищезазначеного Договору, якими були внесені зміни до ціни газу та банківських реквізитів.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, позивач передав у власність відповідача передбачений Договором газ з жовтня по грудень 2011 року, з січня по вересня 2012 року на загальну суму 782 377 681,08 грн., що підтверджують:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.11р. на суму 24 889 787,66 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.11р. на суму 42 826 923,27 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 23.12.11р. на суму 71 208 823,05 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.11р. на суму 75 311 228,51 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.12р. на суму 91 946 430,57 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 29.02.12р. на суму 34 819 900,06 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.12р. на суму 86 063 168,64 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.12р. на суму 68 945 842,60 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.12р. на суму 66 852 866,22 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.12р. на суму 71 868 823,14 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.12р. на суму 72 961 622,63 грн.,

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.12р. на суму 74 682 264,73 грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач за поставлений природний газ у встановлені строки не розрахувався, у зв'язку із чим у відповідача станом на 07.11.12р. виникла заборгованість за поставлений газ у розмірі 219 512 710,50 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була направлена вимога № 26/2-170-12 від 08.11.12р.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий природний газ, позивачем на підставі п. 7.2 Договору була нарахована пеня у розмірі 15 338 535,21 грн. та 7% штрафу у розмірі 23 714 068,93 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 172 934,47 грн. та 3% річних у розмірі 3 065 549,08 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 219 512 710,50 грн., пеню у розмірі 15 338 535,21 грн., 7% штрафу у розмірі 23 714 068,93грн., інфляційні втрати у розмірі 172 934,47 грн., 3% річних у розмірі 3 065 549,08 грн.

Але, 14.01.14р. до суду від позивача надійшла заява № 14/2-1075 від 11.01.14р., відповідно до умов якої позивач просить стягнути з відповідача 62 847 966,09 грн., з яких: 26 380 016,24 грн. пеня, 28 941 827,46 грн. - 7% штрафу, 172 866,67 грн. інфляційних втрат, 7 353 255,72 грн. 3% річних. Подана заява обґрунтована тим, що лише 25.07.13р. відповідачем було повністю погашено суму основного боргу, у зв'язку з чим позивачем були перераховані позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, остаточно позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 26 380 016,24 грн., 7% штрафу у розмірі 28 941 827,46 грн., інфляційні втрати у розмір 172866,67 грн., 3% річних у розмірі 7 353 255,72 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73080,00 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, перші поставки газу відбулись без здійснення відповідачем попередньої оплати. Відповідач прийняв від позивача поставлений природний газ, спожив його, і тільки після цього здійснив його повну оплату.

При цьому, незважаючи на факт відсутності першої та наступних передплат відповідача за природний газ, що були передбачені п. 6.1 Договору, позивач не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку стосовно поставки газу, передбаченим як положенням п. 3.1.3 Договору, так і нормами законодавства, та і надалі на свій ризик здійснював поставку природного газу на адресу відповідача, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі газу.

Отже, такі дії свідчать про те, що сторони шляхом вчинення конклюдентних дій фактично змінили умови Договору щодо порядку розрахунків за Договором, погодившись з тим, що поставка природного газу відбувається не на умовах попередньої оплати. Втім, нового порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ сторони в Договорі не передбачили.

Посилаючись на ч. 4 ст. 538 ЦК України відповідач зазначає про те, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Крім того, відповідач зазначає, що незважаючи на те, що відповідачем не виконано свого обов'язку стосовно здійснення на адресу позивача попередньої оплати за природний газ - здійснив виконання свого обов'язку щодо поставки газу, у зв'язку з чим набув право вимоги щодо оплати поставленого газу.

При цьому, з огляду на те, що момент виконання зобов'язання по оплаті за природний газ, поставлений без попередньої оплати, Договором встановлено не було, та відповідні зміни до нього у письмовій формі сторонами по Договору не було внесено, таким чином строк виконання такого зобов'язання за договором необхідно визначати моментом пред'явлення кредитором відповідної вимоги.

Згідно положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджує, що виконав свої зобов'язання по оплаті за поставлений природний газ без вимоги позивача щодо його оплати, а тому, нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних з боку позивача є безпідставним та необґрунтованим.

В свою чергу позивач, доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву вважає необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсним обставинами справи і дана позиція спрямована лише для уникнення юридичної відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за Договором.

Крім того, позивач стверджує, що на момент подачі позову сума основного боргу відповідача складала 219 512 710,50 грн., але після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу та додано до матеріалів справи відповідні докази, що підтверджують погашення заборгованості, у зв'язку із чим відповідачем було допущено неналежне виконання умов Договору, а саме невчасно проводились розрахунки за спожитий природній газ, що в свою чергу призвело до значних збитків позивача.

Позивач звертає увагу суду на те, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату суми основного боргу та нарахованих на неї штрафних санкцій. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач з простроченням частково розраховувався за поставлений природній газ.

Відповідачем було подано клопотання про зменшення пред'явленої позивачем до стягнення суми штрафу та пені на 100% від суми, яка підлягає стягненню з відповідача. Клопотання обґрунтовано тим, що зобов'язання відповідача по Договору виконані у повному обсязі шляхом оплати отриманого природного газу, при цьому, позивачем не вживались інші заходи з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, зокрема припинення чи обмеження постачання, що передбачено умовами Договору та вимогами закону. Відповідач зазначає, що нарахована і пред'явлена до стягнення неустойка (штраф, пеня) є явно завищеною з боку позивача, що не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності і розумності.

Більше того, відповідач зазначає, що нарахування штрафних санкцій є свідченням заінтересованості позивача у прострочені контрагентів та намаганням збагатитись шляхом покладання додаткових зобов'язань на відповідача та перетворення неустойки у додаткові прибутки.

Крім того, відповідач зазначає про те, що сплата штрафних санкцій в такому розмірі для відповідача є об'єктивно неможливою. Стягнення такої значної суми або звернення стягнення на майно підприємства призведе до повної його зупинки.

Відповідач звертає увагу на те, що ніколи не ухилявся від виконання своїх зобов'язань та здійснював всі можливі заходи для їх виконання. Крім того, додає всіх зусиль щодо своєчасної оплати за природний газ, а стягнення даних штрафних санкцій призведе до нарощування нових боргів за спожитий газ і, як наслідок, з'являться позовні заяви від постачальників газу з нарахуванням нових штрафних санкцій за несвоєчасний розрахунок.

У зв'язку з нестабільною та складною політичною ситуацією в країні відповідач знаходиться у вкрай скрутному становищі через те, що 60% ринку збуту продукції підприємства відповідача відбувалась на території Російської Федерації та на сьогоднішній день споживачі масово відмовляються від своїх замовлень та шукають інших виробників.

Основними причинами зниження виробництва є падіння попиту в Україні та введення мита в країнах Митного Союзу. Більш того, за заявою головних компаній конкурентів в Росії Митний союз почав антидемпінгове розслідування проти ввозу імпорту продукції відповідача до Митного Союзу.

Вітчизняні замовники також відмовляються від замовлень, тому що не в змозі здійснити оплату виготовленої відповідачем продукції через брак коштів, або у зв'язку з простоєм власного виробництва.

Крім того, відповідач зазначає, що останнім часом на світовому ринку з'явилася тенденція зниження цін на металопродукцію, подорожчання енергоносіїв, підвищення залізничного тарифу, постійне підвищення постачальниками цін на сировину, що закупається підприємством. Все це призводить до різкого подорожчання продукції, що в свою чергу призводить до зниження замовлень на продукцію, що випускається. До того ж відповідач використовує для виробництва продукції переважно імпортну сировину. При митному оформленні імпортної сировини підприємством сплачується ПДВ у розмірі 20% від митної вартості сировини, що вилучає оборотні кошти у підприємства ще до того, як продукція буде фактично вироблена і реалізована споживачу.

В результаті негативного впливу вище перелічених чинників фінансовий стан підприємства, за підсумками 2014 - 2015 років є збитковим. Згідно балансів підприємства сума дебіторської заборгованості підприємства у багато разів перевищує суму кредиторської заборгованості.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що не має можливості звернутися за захистом своїх прав до контрагентів, що знаходяться в Луганській та Донецькій областях, бо, з причин активної фази АТО, відбулося руйнуванням інфраструктури, були знищені виробничі потужності боржників контрагентів, які масово покинули місце бойових дій. Більшість населення східної України виїхали до інших регіонів країни, у зв'язку з чим було втрачено засоби зв'язку з ними. Дані обставини спричинили нарощення заборгованості перед підприємством. Фактично товариство назавжди втратило можливість повернути свої борги, бо цілісність об'єктів існує тільки на папері та у реєстрі. Крім того, значна частина продукції відповідача залишилась на анексованому острові Крим.

Відповідач зауважує, що наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, в даному випадку неустойку у вигляді пені та штрафу, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 172 866,67 грн. та 3% річних у розмірі 7 353 255,72 грн.

Розрахунок 3% річних господарським судом був перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розрахунок інфляційних втрат судом також перевірений та визнаний таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стягнення коштів з урахуванням індексу інфляції не залежить від волі сторін і є імперативною санкцією, передбаченою законом. Тож незалежно від того, передбачена вона договором чи ні, боржник, який несвоєчасно сплатив кошти, зобов'язаний компенсувати інфляційні втрати. Щоправда, застосувати цю відповідальність реально лише у випадках, коли затримка у сплаті коштів була досить тривалою (адже індекс інфляції визначається раз на місяць, до того ж останнім часом нерідко офіційно заявляється про відсутність інфляції або навіть «дефляцію»).

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункти 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.13р.).

При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вищевказаних вимог, у зв'язку з чим розрахунок проведений невірно.

Отже, розрахунки інфляційних втрат, здійснені позивачем, та додані до матеріалів справи (Т-1, а.с.120), визнаються судом необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 7.2 Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 26 380 016,24 грн. та 7 % штрафу у розмірі 28 941 827,46 грн.

Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно. Після перерахунку проведеного господарським судом (в ОСОБА_2) пеня складає 26 380 016,01 грн.

Розрахунок 7% штрафу господарським судом був також перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно.

Однак, згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зменшує розмір пені та 7% штрафу до 30% від належних до стягнення, що буде становити розмір пені 7914004,80 грн. та 7 % штрафу у розмірі 8 682 548,24 грн., виходячи з наступного:

По-перше, діяльність відповідача є збитковою, взявши до уваги, що 60% ринку збуту продукції підприємства знаходилось на території Російської Федерації та на сьогоднішній день споживачі масово відмовляються від своїх замовлень.

По-друге, відповідач намагається здійснити збільшення грошових надходжень шляхом проведення претензійної роботи.

По-третє, відповідачем було здійснено оплату за поставлений газ по вищезазначеному Договору в повному обсязі. Крім того, сума основного боргу складала 219 512 710,50 грн., а нараховані позивачем штрафні санкції складають приблизно 1/3 частину від суми боргу.

По-четверте, позивачем не вживались інші заходи з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, зокрема припинення чи обмеження постачання, що передбачено умовами Договору та вимогами закону.

По-п'яте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання по вищевказаному Договору.

Таким чином, суд вважає, що неустойка (пеня, штраф) є явно завищеною, що не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України та ч.ч.1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Господарський суд не бере до уваги останній висновок експерта, оскільки він зроблений без врахування заяви позивача № 14/2-1075 від 11.01.14р., відповідно до умов якої позивач просить стягнути з відповідача 62 847 966,09 грн., з яких: 26 380 016,24 грн. пеня, 28 941 827,46 грн. - 7% штрафу, 172866,67 грн. інфляційних втрат, 7 353 255,72 грн. 3% річних.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що доводи відповідача стосовно того, що сторони конклюдентними діями фактично змінили умови Договору є хибними, оскільки:

- поставка газу здійснювалась на підставі укладеного між сторонами Договору, що підтверджують Акти приймання - передачі природного газу;

- оплати за отриманий природний газ здійснена відповідачем саме по укладеному між сторонами Договору, про що також зазначено у платіжним дорученнях, які підтверджують погашення заборгованості;

- п. 10.3 Договору передбачено, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 64202,92грн., оскільки 62 675 099,19 грн. (задоволені позовні вимоги без врахування зменшення неустойки) Х 64 380,00 грн. (максимальний судовий збір станом на дату подачі позовної заяви) / 62847966,09 грн. (заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви № 14/2-1075 від 11.01.14р.) = 64202,92грн.

Витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 62,45 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки саме відповідачем було оплачено дві експертизи на загальну суму 22704,00 грн., а оскільки позов задоволено частково, то вказані витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (62 675 099,19 грн. (задоволені позовні вимоги без врахування зменшення неустойки) Х 22 704,00 грн. (сплачені відповідачем витрати на проведення судової експертизи) / 62 847 966,09 (заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви № 14/2-1075 від 11.01.14р.) = 22 641,55 грн.; 22 704,00 грн. - 22 641,55 грн. = 62,45 грн.).

Звертаю увагу на те, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, буд. 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) пеню у розмірі 7914004,80 грн. (сім мільйонів дев'ятсот чотирнадцять тисяч чотири грн. 80 коп.), 7 % штрафу у розмірі 8 682 548,24 грн. (вісім мільйонів шістсот вісімдесят дві тисячі п'ятсот сорок вісім грн. 24 грн.), 3% річних у розмірі 7 353 255,72 грн. (сім мільйонів триста п'ятдесят три тисячі двісті п'ятдесят п'ять грн. 72 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 64 202,92 грн. (шістдесят чотири тисячі двісті дві грн. 92 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, буд. 21, ) витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 62,45 грн. (шістдесят дві грн. 45 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 12.02.16р.

Суддя ОСОБА_3