РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/31358/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельне підприємство «Гофротара Закарпаття»

до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

про визнання недійсним договору

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Перевертун В.Г. - за довіреністю від 12.02.2015р.

В судовому засіданні 20 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

В грудні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гофротара Закарпаття» (позивач) на Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (відповідач) про визнання Договору про надання банківських послуг № 05/09-ю зі змінами та доповненнями від 07.02.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір є недійсним на підставі ч. 1, 2 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/31358/15. Розгляд справи призначено на 20.01.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2009 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (відповідно до статуту змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк») (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство «Гофротара-Закарпаття» (позичальник) укладено Генеральний договір № 05/09-ю (далі - Генеральний договір) (підписано сторонами та скріплено їх печатками) та відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язується здійснювати поточне кредитування позичальника у валюті, обумовленій кредитними договорами, у межах лімітів умов кредитування в порядку та на умовах, визначених договором та кредитними договорами, а позичальник зобов'язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення боргових зобов'язань, а також належно та у строки виконувати усі інші зобов'язання, передбачені договором, кредитними договорами та договорами забезпечення.

На підставі договору встановлюються наступні умови кредитування позичальника: ліміт суми кредитування еквівалент 1 400 000,00 грн., ліміт строку кредитування 36 календарних місяців, максимальний розмір процентів 30% річних.

Процента ставка за правомірне користування конкретним кредитом встановлюється у відповідних кредитних договорах та не може перевищувати максимальний розмір процентів. Після укладення кредитних договорів та видачі кредитів, встановлені кредитними договорами розміри процентних ставок можуть змінюватися тільки у випадках, що не суперечать законодавству.

29.05.2009 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (відповідно до статуту змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк») (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство «Гофротара-Закарпаття» (позичальник) укладено Кредитний договір № 06/09-ю (далі - Кредитний договір-1) (підписано сторонами та скріплено їх печатками) відповідно до п. 1.1. якого банк на підставі та на умовах Генерального договору № 05/09-ю від 29.05.2009 року, укладеного між банком та позичальником, а також цього договору зобов'язується відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію (кредит), а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для її відкриття, своєчасно та у повному обсязі здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Генеральним договором та цим договором.

Умови на яких відкривається відновлювальна кредитна лінія (надається кредит): ліміт кредитування еквівалент 1 400 000,00 грн. на дату укладення договору, строк користування 36 календарних місяців від дати укладення договору, проценти 30,0 % річних, із розрахунку 360 календарних днів у році, а для гривні - із розрахунку 365 днів (у відповідні роки 366 днів) у році.

11.02.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (відповідно до статуту змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк») (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство «Гофротара-Закарпаття» (позичальник) укладено Кредитний договір № 02/10-ю (далі - Кредитний договір-2) (підписано сторонами та скріплено їх печатками) відповідно до п. 1.1. якого банк на підставі та на умовах Генерального договору № 05/09-ю від 29.05.2009 року, укладеного між банком та позичальником, а також цього договору зобов'язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію (кредит), а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для її відкриття, своєчасно та у повному обсязі здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Генеральним договором та цим договором.

Умови на яких відкривається відновлювальна кредитна лінія (надається кредит): ліміт кредитування еквівалент 750 000,00 грн. на дату укладення договору погодженими сторонами страншами, строк користування 36 календарних місяців від дати укладення договору, проценти 27,0 % річних, із розрахунку 360 календарних днів у році, а для гривні - із розрахунку 365 днів (у відповідні роки 366 днів) у році.

07.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство «Гофротара-Закарпаття» (позичальник) (разом - сторони) укладено Договір про внесення змін до Генерального договору № 05/09-ю від 29.05.2009 року та кредитного договору 06/09-ю від 29.05.2009 року, кредитного договору 02/10-ю від 11.02.2010 року (надалі - Договір про внесення змін), що є його невід'ємною частиною відповідно до умов якого сторони вирішили викласти Генеральний договір № 05/09-ю від 29.05.2009 року та кредитний договір 06/09-ю від 29.05.2009 року, кредитний договір 02/10-ю від 11.02.2010 року, що є його невід'ємною частиною в іншій редакції та змінивши його назву: Договір про надання банківських послуг № 05/09-ю від 29.05.2009 року (надалі - Договір) (Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками).

Згідно з п. 3 Договору відповідно до умов договору банк надає банківську послугу, а клієнт приймає банківську послугу та зобов'язується належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені в договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку. Кількість банківських послуг, що надаються за договором, необмежена. Банківські послуги можуть надаватися в будь-якій валюті, що дозволяється чинним законодавством України та щодо якої сторони письмово прийшли до згоди. Ліміт банківської послуги може змінюватись шляхом укладення сторонами додаткових договорів про зміну договору. Детальні умови кожної з банківських послуг узгоджені сторонами договором.

09.10.2014 року сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень № 44/14-Ю до Договору про надання банківських послуг № 05/09 від 29.01.2009 року в редакції від 07.02.2013 року (надалі - Договір про внесення змін і доповнень до Договору), згідно з п.п. 1.1.-1.4. якого з дати укладення договору про внесення змін та доповнень викладено договір, що встановлює основне зобов'язання, в новій редакції. З дати укладення цього договору про внесення змін та доповнень всі терміни, які використовувалися по тексту договору, що встановлює основне зобов'язання, в тому числі найменування сторін, викладаються у відповідності до термінології цього договору про внесення змін та доповнень. З дати укладення цього договору про внесення змін та доповнень змінено назву та нумерацію Договору, що встановлює основне зобов'язання, на Договір про надання банківських послуг № 05/09ю. Сторонами погоджено, що викладення договору, що встановлює основне зобов'язання, в новій редакції не є новацією, і усі раніше взяті зобов'язання не припиняються, а змінюються відповідно до умов цього договору про внесення змін та доповнень (Договір про внесення змін і доповнень до Договору підписано сторонами та скріплено їх печатками).

На виконання умов Договору про внесення змін і доповнень до Договору відповідачем надано позивачу кредитні кошти в розмірі 439 327,58 грн. та 538 836,91 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №№ 03/10-ю від 13.10.2014 року та 02/10-ю від 10.10.2014 року відповідно і також підтверджено позивачем.

Позивач стверджує, що Договір про надання банківських послуг № 05/09-ю із змінами і доповненнями від 07.02.2013 року є недійсним, оскільки таким договором внесено зміни до Договору про надання банківських послуг № 05/09 від 29.05.2009 року, який ним не укладався, що зумовлює визнання спірного правочину недійсним. Крім того, посилається на відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії, яка є необхідною для надання валютного кредиту.

Відповідач у відзиві зазначив, що сторонами виконувалися умови спірного правочину (в частині надання кредитних коштів та їх часткового повернення). Крім того, відповідач зазначив, що на час укладення кредитного договору, мав видані НБУ ліцензії на здійснення валютних операцій.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов виснвоку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до приписів ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Отже, дійсність правочину це визнання за ним властивостей юридичного факту, що породжує правовий наслідок, до якого прагнули суб'єкти правочину при його вчиненні. Таке можливе лише у випадку, коли правочин відповідає сукупності вимог, визначених законом, які йменуються умовами дійсності правочинів. Сукупність таких вимог закріплено у ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом, 29.05.2009 року відповідачем та позивачем укладено Генеральний договір № 05/09-ю, відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язується здійснювати поточне кредитування позичальника у валюті, обумовленій кредитними договорами, у межах лімітів умов кредитування в порядку та на умовах, визначених договором та кредитними договорами, а позичальник зобов'язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення боргових зобов'язань, а також належно та у строки виконувати усі інші зобов'язання, передбачені договором, кредитними договорами та договорами забезпечення.

На підставі договору встановлюються наступні умови кредитування позичальника: ліміт суми кредитування еквівалент 1 400 000,00 грн., ліміт строку кредитування 36 календарних місяців, максимальний розмір процентів 30% річних.

Процента ставка за правомірне користування конкретним кредитом встановлюється у відповідних кредитних договорах та не може перевищувати максимальний розмір процентів. Після укладення кредитних договорів та видачі кредитів, встановлені кредитними договорами розміри процентних ставок можуть змінюватися тільки у випадках, що не суперечать законодавству.

29.05.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 06/09-ю, відповідно до п. 1.1. якого банк на підставі та на умовах Генерального договору № 05/09-ю від 29.05.2009 року, укладеного між банком та позичальником, а також цього договору зобов'язується відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію (кредит), а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для її відкриття, своєчасно та у повному обсязі здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Генеральним договором та цим договором.

Умови на яких відкривається відновлювальна кредитна лінія (надається кредит): ліміт кредитування еквівалент 1 400 000,00 грн. на дату укладення договору, строк користування 36 календарних місяців від дати укладення договору, проценти 30,0 % річних, із розрахунку 360 календарних днів у році, а для гривні - із розрахунку 365 днів (у відповідні роки 366 днів) у році.

11.02.2010 року між відповідачем та позивачем укладено Кредитний договір № 02/10-ю відповідно до п. 1.1. якого банк на підставі та на умовах Генерального договору № 05/09-ю від 29.05.2009 року, укладеного між банком та позичальником, а також цього договору зобов'язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію (кредит), а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для її відкриття, своєчасно та у повному обсязі здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Генеральним договором та цим договором.

Умови на яких відкривається відновлювальна кредитна лінія (надається кредит): ліміт кредитування еквівалент 750 000,00 грн. на дату укладення договору погодженими сторонами страншами, строк користування 36 календарних місяців від дати укладення договору, проценти 27,0 % річних, із розрахунку 360 календарних днів у році, а для гривні - із розрахунку 365 днів (у відповідні роки 366 днів) у році.

07.02.2013 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Генерального договору № 05/09-ю від 29.05.2009 року та кредитного договору 06/09-ю від 29.05.2009 року, кредитного договору 02/10-ю від 11.02.2010 року, що є його невід'ємною частиною відповідно до умов якого сторони вирішили викласти Генеральний договір № 05/09-ю від 29.05.2009 року та кредитний договір 06/09-ю від 29.05.2009 року, кредитний договір 02/10-ю від 11.02.2010 року, що є його невід'ємною частиною в іншій редакції та змінивши його назву: Договір про надання банківських послуг № 05/09-ю від 29.05.2009 року.

Згідно з п. 3 Договору відповідно до умов договору банк надає банківську послугу, а клієнт приймає банківську послугу та зобов'язується належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені в договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку. Кількість банківських послуг, що надаються за договором, необмежена. Банківські послуги можуть надаватися в будь-якій валюті, що дозволяється чинним законодавством України та щодо якої сторони письмово прийшли до згоди. Ліміт банківської послуги може змінюватись шляхом укладення сторонами додаткових договорів про зміну договору. Детальні умови кожної з банківських послуг узгоджені сторонами договором.

09.10.2014 року сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень № 44/14-Ю до Договору про надання банківських послуг № 05/09 від 29.01.2009 року в редакції від 07.02.2013 року, згідно з п.п. 1.1.-1.4. якого з дати укладення договору про внесення змін та доповнень викладено договір, що встановлює основне зобов'язання, в новій редакції. З дати укладення цього договору про внесення змін та доповнень всі терміни, які використовувалися по тексту договору, що встановлює основне зобов'язання, в тому числі найменування сторін, викладаються у відповідності до термінології цього договору про внесення змін та доповнень. З дати укладення цього договору про внесення змін та доповнень змінено назву та нумерацію Договору, що встановлює основне зобов'язання, на Договір про надання банківських послуг № 05/09ю. Сторонами погоджено, що викладення договору, що встановлює основне зобов'язання, в новій редакції не є новацією, і усі раніше взяті зобов'язання не припиняються, а змінюються відповідно до умов цього договору про внесення змін та доповнень (Договір про внесення змін і доповнень до Договору підписано сторонами та скріплено їх печатками).

Тобто сторонами фактично змінено основне зобов'язання шляхом укладення Договору про внесення змін та доповнень № 44/14-Ю від 09.10.2014 року.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору про внесення змін і доповнень до Договору відповідачем надано позивачу кредитні кошти в розмірі 439 327,58 грн. та 538 836,91 грн.

Крім того, листом б/н від 09.12.2015 року позивачем фактично визнано зобов'язання з повернення заборгованості за Договором про внесення змін та доповнень № 44/14-Ю до Договору про надання банківських послуг № 05/09 від 29.01.2009 року в редакції від 07.02.2013 року.

Враховуючи викладене, з урахуванням відсутності доказів укладення інших кредитних договорів між сторонами, подальшого схвалення відповідачем спірного правочину шляхом отримання кредиту та повернення кредиту і процентів за користування останнього, судом відхиляється посилання позивача на те, що Договір про надання банківських послуг № 05/09-ю зі змінами та доповненнями від 07.02.2013 року є недійсним.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно з ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Однак, ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Нормативно-правовим актом, який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (підпункт "в" пункту 4 статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

На сьогодні законодавством не встановлено терміни та суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування.

Ця обставина, з огляду на відсилочний характер норми Декрету, не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті.

Крім того, Національний банк України у своєму листі за №13-210/7871-22612 від 07.12.2009р. "Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті" повідомив про те, що операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Отже, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Відповідно до норм статей 192, 533, 1054 Цивільного кодексу України, статті 198 Господарського кодексу України, статей 32, 44 Закону України «Про Національний банк України», статей 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 1, 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», банки та інші фінансові установи, які у встановленому порядку отримали генеральну ліцензію Національного банку України на здійсненну валютних операцій, мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті.

Судом встановлено, що банк має ліцензію № 99 від 16.01.2003р. Національного банку України, згідно з якою останньому надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Разом з цим, Національним банком України було видано відповідачу дозвіл № 99-3 від 16.01.2003р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" згідно з додатком до цього дозволу. Відповідно до додатку до цього дозволу банк має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України у жодної зі сторін кредитного договору.

Крім того, суд відмічає, що кредитні кошти були надані позивачу у грошовій одиниці України - гривні.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за наведених позивачем обґрунтувань позову, та їх відхиляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити позивачу у справі № 910/31358/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.01.2016р.

Суддя Цюкало Ю.В.