КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/11433/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Скрипки І.М.

розглянув апеляційні скарги ТОВ "Рада 2" на ухвали господарського суду м. Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11433/13 (суддя Прокопенко Л.В.)

за скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2"

на дії Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного

управління юстиції у м. Києві

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-

Реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2"

про стягнення 268 009,52 грн.

за участю представників сторін:

скаржника- Дементьєва Я.Т. за довіреністю

стягувача- Полумисько В.І., Гогітідзе В.Ф. за довіреністю

ДВС- не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалами господарського суду м. Києва № 910/1587/13 від 13.10.2015р. скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" на дії Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві залишені без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими ухвалами скаржник, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про визнання незаконними дій державного виконавця.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційних скарг, просить їх задовольнити, ухвали місцевого суду скасувати.

Представники стягувача в судовому засіданні проти апеляційних вимог заперечували.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»зазначив, що за ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст. 102 ГПК України, наявність поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного господарського суду про призначення справи до розгляду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника ВДВС що не з'явився.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку

Як встановлено матеріалами справи, рішенням господарського суду м. Києва № 910/11433/13 від 16.08.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014, с ТОВ «Рада 2» на користь ТОВ "Євро- Реконструкція" стягнута заборгованість у розмірі 247 650,72 грн., пеню у розмірі 12 216,89грн.., 3% річних у розмірі 2 448,27грн., інфляційні втрати у розмірі 261,12 грн. та судовий збір у розмірі 5 351,54 грн.. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення господарського суду, 13.02.2014 виданий наказ.

Боржник звернувся зі скаргою вих. № 02-0091 від 13.02.2015 на постанову державного виконавця про арешт коштів від 04.02.2015.

Аналогічна скарга подана боржником на постанову державного виконавця про арешт коштів від 04.02.2015 з вих. № 02-0095 від 17.02.2015. У скарзі боржник просить визнати бездіяльність державного виконавця відносно закінчення виконавчого провадження незаконними.

22.04.2015 боржником подана скарга на дії Державного виконавця за вих. № 02-0342, яка ґрунтується на тому, що боржник надав державному виконавцю докази щодо зарахування стягувачем 34 052,54грн. в рахунок погашення заборгованості згідно рішення господарського суду м. Києва № 910/11433/13 від 16.08.2013. Крім того, боржник звернувся з заявою про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з добровільним виконання рішення місцевого суду на загальну суму 234 115,77грн., проте, державний виконавець безпідставно, на підставі рахунку № 2559/1 від 31.03.2015, списав з рахунку ТОВ «Рада 2» кошті в розмірі 82 439,58грн., чим позбавив боржника права розпоряджатись власними коштами. У скарзі, ТОВ «Рада 2» просить визнати дії державного виконавця щодо списання коштів незаконними та зобов'язати ВДВС повернути їх на рахунок боржника.

04.03.2015 за вих. № 02-0216 ТОВ «Рада 2» звернулось до господарського суду зі скаргою на дії ВДВС Дарницького РУЮ, яка мотивована тим, що 16.02.2015 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору про що боржнику стало відомо лише 03.04.2015 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. З огляду на приписи Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з примусового виконання рішень, дана постанова повинна бути винесена не пізніше 28.08.2014, таким чином постанова про стягнення виконавчого збору винесена із значним пропуском чітко визначеного законом строку, тому просить визнати її недійсною.

За результатами розгляду скарг на дії ВДВС Дарницького РУЮ, 13.10.2015 господарський суд м. Києва відмовив скаржнику у їх задоволенні.

Не погоджуючись з ухвалами суду. ТОВ «Рада 2» звернулась з апеляційними скаргами.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина 5 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження ").

Постанови державних виконавців у виконавчому провадженні вносяться до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень для можливості ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження сторонами такого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем 21.08.2014 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду м. Києва № 910/11433/13 від 13.02.2014, боржнику надано сім днів самостійно виконати рішення суду у строк до 27.08.2014.

Колегія суддів вважає посилання скаржника на платіжні доручення, як доказ здійснення погашення заборгованості за рішенням господарського суду № 910/11433/13 безпідставними, оскільки платіжні доручення у графі «призначення платежу» мають посилання на договір про реструктуризацію боргу за договором № 450413 від 02.07.2012 про постачання теплової енергії и лише одне платіжне доручення № 839 від 28.10.2013 з посиланням на рішення суду в сумі 18 006,35грн.

Крім того, стягувач частково погодився зарахувати, здійснені боржником платежі на загальну суму 168 039,34грн. в рахунок боргу, визначеному рішенням господарського суду м. Києва № 910/11433/13, тому залишок коштів в розмірі 99 889,20грн. підлягало примусовому стягненню.

31.03.2015 державним виконавцем оформлено платіжну вимогу № 2559/1 за якою з рахунку боржника було списано 82 439,58грн.

Вищевикладене свідчить про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для закриття виконавчого провадження в зв'язку з відсутністю документального підтвердження про повне виконання рішення суду.

04.02.2015 державним виконавцем прийнята постанова про арешт коштів боржника, що перебувають на рахунках АТ «Укрсиббанк», ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та належать ТОВ «Рада 2».

Договір про реструктуризацію боргу у матеріалах справи відсутній та судами не досліджувався, таким чином, здійснені боржником платежі, суд не може пов'язати з періодами, за якими відповідно рішення суду відбулось стягнення заборгованості з ТОВ «Рада 2» перед ТОВ «Євро-Реконструкція» за договором про надання теплової енергії, тому державний виконавець правомірно, за відсутності документального підтвердження про повне виконання рішення боржником прийняв постанову про накладення арешту на кошти боржника.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", яким встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній по-перше, не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк, а по-друге, рішення було виконано примусово.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче впровадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно Інструкції з організації примусового виконання рішень п. 3.7.1. постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Скаржник посилається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна була прийнята не пізніше 28.08.2014, тоді як винесена 16.02.2015.

Колегія суддів вважає за необхідне по даному питанню прийняти позицію місцевого суду, який відмовляючи у задоволенні скарги послався на те, що незгода скаржника з частковим зарахуванням оплати за поставлену теплову енергію, в рахунок погашення боргу згідно рішення № 910/11433/13 від 16.01.2013, останній звернувся з позовом до Господарського суду м. Києва (справа № 910/3424/15-г) про припинення дій. які порушують його право, що зумовило неможливість прийняття постанови про стягнення виконавчого збору на час відкриття виконавчого провадження, тоді як на час оскарження діє ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 05.04.2015, згідно якої виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а ухвала господарського суду є обґрунтованою і такою, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103,105,106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ТОВ "Рада 2" залишити без задоволення, ухвали господарського суду м. Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11433/13 - без змін.

Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

І.М. Скрипка