КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/27255/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Юрчик М.В.

від відповідача 1 - Швед Я.О.

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд"

до 1)Комунальне підприємство "Київський метрополітен"

2)Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання продовженим (пролонгованим) договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 по справі №910/27255/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого - судді Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці та керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25, п.п. 2.2, 2.6 засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015,, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 призначено на 02.02.2016.

29 січня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником відповідача 1 подано відзив на апеляційну скаргу, який долучено судом до матеріалів справи.

01 лютого 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником позивача подано клопотання про залучення третьої особи та про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016, в зв'язку з виходом судді Баранця О.М. з відпустки, а також формуванням постійно діючого складу колегії суддів та керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25, п.п. 2.2 засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі №910/27255/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до свого провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 відкладено розгляд справи до 09.02.2016.

В судове засідання 02.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача 1.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача 2 про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача 2.

Колегія суддів розглянувши клопотання представника позивача про залучення третьої особи, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду №159 від 25.03.2012 укладався між позивачем та відповідачами по справі, а позивачем не доведено яким чином рішення по справі може вплинути на права та/або обов'язки Київської міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

26 березня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент, (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд" (орендар) та Комунальним підприємство м. "Київський метрополітен" укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду №159 (надалі - "Договір).

Відповідно до умов Договору орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради "Про надання дозволів на продовження дії договорів оренди, на укладення договорів суборенди, внесення змін до рішень Київської міської ради та внесення змін до договорів оренди", а саме: від 22.09.2011 №66/6282 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря (об'єкт оренди), що знаходиться за адресою: станція метро "Петрівка" (вестибюль №1), Б/Н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроет", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 22,0 кв.м та зазначена в викопіюванні з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

Згідно з п. 9.1 Договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26.03.2012 р. по 24.03.2015 (два роки 364 дні). У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, орендодавець та Підприємство передали, а позивач прийняв в орендне користування об'єкт оренди за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірне майно відноситься до комунальної власності, відносини щодо його оренди регулюються, в тому числі Законом України «Про оренду державного та комунального майна»

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частина 1 ст. 763 ЦК України встановлює, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про існування підстав для продовження договору №159 від 26.03.2012 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду на термін до 22.03.2018.

Договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено (ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з п. 9.7 Договору в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Отже, можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив в залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору в зв'язку з закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки.

Місцевим господарським судом встановлено, що листом №062/07-14-1012 від 02.02.2015 орендодавець повідомив позивача про припинення договору оренди. Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо отримання позивачем вищезазначеного листа, що підтверджується додатками до позовної заяви.

Крім того, в матеріалах справи наявні листи відповідача 1 як сторони Договору, направлені в порядку п. 9.7 Договору про закінчення дії Договору з 24.03.2015 та відмову від продовження його на новий строк.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доведеності факту повідомлення Орендаря у місячний термін після закінчення строку дії Договору про заперечення щодо продовження строку його дії.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту п. 9.7 Договору вбачається, що продовження строку дії Договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені ним, оформлюється додатковою угодою, проте докази укладення такої угоди в матеріалах справи відсутні, що є додатковою підставою вважати закінченим строк дії Договору.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі, в тому числі закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт припинення договору оренди в зв'язку з закінченням строку, на який його укладено, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Орендар при зверненні з позовом неправильно обрав спосіб захисту порушеного права або оспорюваного інтересу, в зв'язку з тим, що позовні вимоги про визнання договору продовженим, фактично, є позовними вимогами про встановлення юридичного факту, оскільки така правова позиція є вірною стосовно випадків, коли між сторонами відсутній спір щодо такого продовження, в той час як в даному випадку такий спір існує.

Зазначена правова позиція викладена в п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", в якому встановлено, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому у відповідних випадках господарський суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви або припиняти провадження у справі з тієї підстави, що відповідні вимоги не підлягають розгляду господарськими судами.

Посилання апелянта щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Так, пролонгація договору оренди державного чи комунального майна (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріплена ч.2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що позивач повідомлений про припинення терміну дії Договору та відмову від продовження Договору.

Щодо продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря (ч.3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), яке реалізується, в разі незгоди орендодавця, колегія суддів зазначає наступне.

Як роз'яснено в п. 4.3. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" статтею 285 ГК України, статтею 777 ЦК України, частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" наявність у орендаря передбаченого переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди, згідно з законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Отже, вирішуючи такі спори, господарські суди мають з'ясовувати наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди на новий строк, з урахуванням наявності чи відсутності обставин, з якими закон пов'язує виникнення такого права, а також вчинення кожним з учасників спірних правовідносин певних дій на виконання вимог закону. При цьому судам слід також з'ясовувати чи належним чином орендар виконував зобов'язання за договором.

Судом також мають досліджуватися обставини, пов'язані з наміром власника використовувати для власних потреб майно, стосовно якого виник спір, в тому числі наявність доказів, які однозначно свідчать про відповідний намір.

Колегія суддів зазначає, що Договір припинив свою дію 24.03.2015, а матеріали справи не містять доказів підтвердження наміру відповідача використовувати орендоване приміщення для власних потреб або передавати в оренду іншим особам. Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що частина переходу буде використовуватись за прямим призначенням, а саме - проходу пасажирів.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна Трейд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 по справі №910/27255/15 - без змін.

Матеріали справи №910/27255/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець