КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа№ 910/28941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Дорошенко А.О. - представник;

Від відповідача: Барибіна К.Б. - представник;

Від третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2015

у справі №910/28941/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна організація "Автобаза Державного управління справами"

про стягнення 1 041 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Доріус" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" про стягнення 1 041 200,00 грн. за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 1303553 від 08.10.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/28941/14 від 14.04.2015 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/28941/14 від 30.06.2015 рішення Господарського суду міста Києва № 910/28941/14 від 14.04.2015 скасовано; позовні вимоги задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус" 1 041 200,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/28941/14 від 23.09.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 у справі № 910/28941/14 скасовано, справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 по справі № 910/28941/14 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Доріус" до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Здорово" про стягнення 1 041 200,00 грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю „Доріус" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 у справі № 910/28941/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Доріус" у справі № 910/28941/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Доріус" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/28941/14, у судовому засіданні за участю представників сторін на 04.02.2016.

27.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшли пояснення по справі, які колегією суддів було оглянуті та долучено до матеріалів справи.

03.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від представником відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, який судовою колегією був оглянутий та долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні 04.02.2016 представники позивача та відповідача надали свої пояснення по справі.

04.02.2016 представники третьої особи у вказане судове засідання не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 № 910/28941/14 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третьої особи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Доріус" (страхувальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Здорово" (страховик, відповідач) було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 1303533 (далі - договір).

Згідно умовами договору було застраховано майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Mersedes Benz GL 500 4MATIC, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3.

Відповідно до п. 11.1. договору страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування (страхову виплату) в порядку і на умовах визначених договором, Правилами та чинним законодавством України, а страхувальник зобов'язується сплатити страховий платіж у визначений договором строк та виконувати умови договору.

Я вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача в березні 2014 року невстановлені особи, перебуваючи на території ДО "Автобаза Державного управління справами" незаконно заволоділи вищевказаним автомобілем. Даний факт зафіксовано працівниками органів внутрішніх справ та підтверджується довідкою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві. 25.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, відповідач 04.12.2014 листом № 1018-001/14 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення п. 19.1.5. договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 21.1. передбачено, що договір набуває чинності із дати, вказаної в договорі, але не раніше наступного дня за днем надходження першого страхового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи перший платіж був здійснений страховиком 25.10.2013 у розмірі 13 700,00 грн., платіжним дорученням № 196, отже, договір набув чинності з 26.10.2013; наступний платіж здійснений 10.01.2014 у розмірі 13 700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 240.

Відповідно до п. 9.1.1. договору договір діяв з 26.10.2013 по квітень 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Доріус" (позикодавець, позивач) та ДО "Автобаза Державного управління справами" (користувач, третя особа) було укладено договір позички № 14/5/14 (далі - договір позички).

Згідно з п. 1.1. договору позички позикодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений договором транспортний засіб: Mersedes Benz GL 500 4MATIC, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3 (автомобіль), 2011 року випуску, колір чорний (автомобіль), який користувач зобов'язується повернути позикодавцеві після закінчення строку встановленого цим договором.

Пунктом 5.1. договору позички передбачено, що договір вступає в силу з 01.01.2014 і діє до 31.12.2014.

Відповідно до вимог п. 1.4. договору позички позивач передав, а третя особа отримала автомобіль за актом приймання-передачі від 01.01.2014.

Згідно з п. 13.1. договору, за секцією А "Добровільне страхування наземного транспорту (КАСКО)" страховим випадком за договором є пошкодження, знищення або втрата застрахованого ТЗ та/або застрахованого ДО, внаслідок настання страхових ризиків, визначених п. 6.2. договору, що відбулися під час дії строку договору, у зв'язку з чим виникає зобов'язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Пунктом 6. Договору передбачено, що страховим випадком є, зокрема, незаконне заволодіння транспортним засобом.

Пунктом 13.2.1. договору визначено, що незаконне заволодіння це - вчинене умисно, з будь-якою метою, будь яким способом, протиправне вилучення застрахованого ТЗ, а також пошкодження або знищення ТЗ при незаконному заволодінні у будь-якому місці знаходження, у власника чи користувача всупереч їх волі.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві видано довідку без номеру та дати (т. 1 а.с. 25, т. 3 а.с. 32), в якій зазначено, що внаслідок заволодіння майном - Mersedes-Benz GL-500 4MATIC, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_4, яке перебувало на території Державної організації "Автобаза Державного управління справами" подію 07.03.2014 внесено в ЄДР під № 0002046 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Статтею 979 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується виплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. А страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з статтею 990 Цивільного кодексу України та статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України та п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про страхування" страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Пунктом 15.1.5. договору передбачено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник або водій застрахованого ТЗ зобов'язаний, зокрема, надати оригінал письмової заяви-повідомлення за формою, встановленою страховиком, із визначенням всіх обставин події, страховику не пізніше 3 робочих днів з дня настання події, що може бути визначене страховим випадком. Якщо з поважних причин страхувальник (його довірена особа), водій застрахованого ТЗ не могли повідомити страховика про настання страхового випадку у встановлений строк, вони повинні підтвердити це документально.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування лише 25.11.2014, тобто з порушенням 3-денного строку (сплило 8 місяців) для повідомлення про настання страхового випадку.

При цьому позивачем не надано жодного доказу щодо неможливості виконання умов договору в частині своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно приписів статтей ст. 991 Цивільного кодексу України та ст. 26 Закону України "Про страхування" передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Відповідно до частини 2 ст. 991 Цивільного кодексу України та ст. 26 Закону України "Про страхування" встановлено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Зі змісту укладеного між сторонами договору страхування, п. 14.3.10. вбачається, що страховику надано право відмовити у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов розділу 19 та 20 договору та у разі порушення страхувальником або особою, яка користувалася застрахованим ТЗ умов договору.

Пунктом 19.1.6. договору страхування визначено, що несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків надає страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається що у відповідь на заяву позивача відповідач листом № 1018-001/14 від 04.12.2014 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення п. 19.1.5 договору. Підставою для відмови здійснити виплату страхового відшкодування стало те, що страхувальник несвоєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку без поважних на те причин, що перешкоджає для визнання обставин, характеру та розміру збитків.

Таким чином, несвоєчасне повідомлення позивача про настання страхової події, позбавило відповідача можливості дізнатись, чи є незаконне заволодіння транспортним засобом - Mersedes-Benz GL 500 4MATIC з державним номером АА 8342 СН - страховим випадком.

Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 11.09.2015 вбачається, що в ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, що внесені до ЄРДР за № 0007977 від 08.07.2015 з'ясовано, що 01.08.2014 автомобіль марки Mersedes-Benz GL-500 4MATIC, державний номер НОМЕР_1 працівниками ТОВ "Доріус" було знято з обліку для реалізації та 01.08.2014 даний автомобіль зареєстровано на гр. ОСОБА_4.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, в апеляційній скарзі та які були надані в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Доріус" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 у справі № 910/28941/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/28941/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська