КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа№ 911/4345/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Кисельов Д.С., довіреність № 24-06-2014 від 24.06.2014;

від першого відповідача - Тарапон Л.О., довіреність № 5415/10-04 від 05.10.2015;

від другого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фіге Україна" на рішення господарського суду Київської області від 30.11.2015 у справі № 911/4345/15 (суддя Антонова В.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фіге Україна" до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення 355 888,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіге Україна" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення 355 888,04 грн., як збитків.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.11.2015 у справі № 911/4345/15 у задоволенні позову відмовлено повністю, з огляду на те, що заявлені позивачем до стягнення кошти є судовими витратами, а тому відповідно не можуть бути віднесені до складу збитків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 30.11.2015 у справі № 911/4345/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не вірно визначено правову природу, заявлених до стягнення позивачем коштів.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 01.02.2016 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник першого відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Другий відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від другого відповідача до суду не надійшло.

Слід зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби у період з 27.05.2012 по 13.06.2012 було проведено планову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.09 по 31.12.11, за результатами якої складено Акт від 20.06.12 № 224/23-2/34536243.

Відповідно до цього Акту, перший відповідач своїм податковим повідомленням-рішенням № від 11.07.2012 збільшив суму грошового зобов'язання позивача за податком на прибуток підприємств на загальну суму 2 539 440 грн. (у т.ч. 368 858 грн. штрафних санкцій); і податковим повідомленням-рішенням № від 11.07.2012 збільшив суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість на загальну суму 2 232 695 грн. (у т.ч. 379 890 грн. штрафних санкцій).

За результатами адміністративного оскарження первинних податкових повідомлень-рішень, Державна податкова служба України своїм рішенням від 01.12.2012 № 6453/0/61-12/10-205 частково задовольнила скаргу позивача, та скасувала первинні податкові повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість за рахунок невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ "Байтен Буркхардт Україна".

Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби 14.12.2012 було прийнято нові повідомлення-рішення: № , яким збільшено зобов'язання позивача зі сплати податку на додану вартість на 1 543 382,00 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 302 533,00 грн. та №, яким збільшено зобов'язання позивача зі сплати податку на прибуток на 1 727 472,00 грн. та донараховано штрафні санкції на суму 293 884,00 грн.

Позивачем було також оскаржено вторинні податкові повідомлення-рішення в судовому порядку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 у справі №2а-6384/12/1070 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби від 14.12.2012 року № та № 004089221.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 у справі №2а-6384/12/1070 задоволено апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби; скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2013 року; ухвалено нову, якою в задоволенні вимог адміністративного позову - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2014 у справі №2а-6384/12/1070 постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом нового розгляду Київським окружним адміністративним судом прийнято постанову від 15.12.2014 у справі №810/6410/14 (залишену без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2015 у справі №810/6410/14), якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби № від 14 грудня 2012 року та № від 14 грудня 2012 року.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що оскарження податкових повідомлень-рішень Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби призвело до понесення ТОВ "Фіге Україна" витрат для відновлення свого порушеного права.

Вказані витрати складаються із вартості наданих позивачу юридичних послуг на загальну суму 355 888, 04 грн., які за доводами скаржника, є реальними збитками.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що понесені позивачем під час оскарження податкових повідомлень-рішень Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби витрати є збитками, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди викладено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади, проте не виключає необхідність встановлення інших елементів цивільного правопорушення.

Позивач вважає, що під час оскарження податкових повідомлень-рішень Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби він зазнав збитків, які підлягають відшкодуванню.

Так, апелянт в обґрунтування понесених ним витрат зазначає наступне.

Між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Байтен Буркхардт Україна" було укладено договір про надання юридичних послуг від 01.04.2011, згідно якого виконавець зобов'язувався надавати позивачу юридичні консультації, представництво позивача у будь-яких судових, арбітражних чи третейських спорах.

За завданням позивача, виконавець надавав наступні послуги у період 2012-2013 роки: послуги з аналізу законодавства та Акту перевірки, складеного першим відповідачем; підготовка заперечень на Акт перевірки та участь у їх розгляді підготовка та подання скарги на первинні податкові повідомлення-рішення; участь у розгляді скарги на первинні податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку; підготовка скарги на вторинні податкові повідомлення-рішення; участь у розгляді скарги на Вторинні податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку; підготовка та подання адміністративного позову про визнання не чинними та скасування Вторинних податкових повідомлень-рішень до Київського окружного адміністративного суду (справа №2а- 6384/12/1070); підготовка та подання заперечень на апеляційну скаргу першого відповідача у справі №2а-6384/12/1070 до Київського апеляційного адміністративного суду; проведення аналізу судової практики Вищого адміністративного суду України по схожим справам; підготовка та подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у справі №2а- 6384/12/1070.

Також, для оскарження рішень першого відповідача та захисту своїх законних інтересів позивачем було укладено договір про надання юридичних послуг від 24.06.2014 з фізичною особою-підприємцем Кисельовим Д.С., згідно якого виконавець зобов'язувався надавати позивачу юридичні консультації, представництво позивача у будь-яких судових, арбітражних чи третейських спорах.

Так, за завданням позивача, виконавець надавав наступні послуги у період 2014-2015 роки: підготовка та подання заперечень на адміністративний позов першого відповідача про стягнення за рахунок коштів на рахунках платника податків у банківських установах, обслуговуючих такого платника податків, податкового боргу у розмірі 3 349 768,79 грн. (справа №810/4003/14); підготовка та подання апеляційної скарги на постанову від 22.07.2014 у справі №810/4003/14, підготовка та подання заперечень на касаційну скаргу першого відповідача по справі №810/4003/14; підготовка скарги на податкове повідомлення-рішення від 02 липня 2014 року № про стягнення штрафних санкції у сумі 44 539,80 грн. за несвоєчасну сплату ПДВ до ГУ ДФС у Київській області; підготовка скарги на рішення ГУ ДФС у Київській області щодо податкового повідомлення-рішення від 02 липня 2014 року № про стягнення штрафних санкції у сумі 44 539,80 грн. за несвоєчасну сплату ПДВ до ДФС України та участь у розгляді такої скарги; підготовка та подання адміністративного позову щодо визнання не чинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02 липня 2014 року № про стягнення штрафних санкції у сумі 44 539,80 грн. за несвоєчасну сплату ПДВ до Київського окружного адміністративного суду (справа №810/6376/14); підготовка скарги на податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2014 року № про стягнення штрафних санкцій у сумі 249 269,60 грн. за несвоєчасну сплату самостійно визначеного платником податків грошового зобов'язання з податку на прибуток до ГУ ДФС у Київській області та участь у її розгляді; підготовка скарги на податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2014 року № про стягнення штрафних санкцій у сумі 208 789,95 грн. за несвоєчасну сплату ПДВ до ГУ ДФС у Київській області та участь у її розгляді; підготовка та подання додаткових пояснень до ВАСУ по справі №2а-6384/12/1070; підготовка та подання додаткових пояснень до Київського окружного адміністративного суду по справі № 810/6410/14 (повторний перегляд адміністративного позову щодо оскарження Вторинних податкових повідомлень-рішень); підготовка та подання заперечень на апеляційну скаргу першого відповідача у справі №810/6410/14 до Київського апеляційного адміністративного суду; підготовка та подання заперечень на касаційну скаргу першого Відповідача у справі №810/6410/14 до Вищого адміністративного суду України.

Як вже зазначалось, витрати, понесені позивачем на правову допомогу при розгляді справ в порядку адміністративного судочинства, заявлено ним до стягнення як збитки.

Види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження судових рішень щодо судових витрат в адміністративному судочинстві регулюється та підпорядковано нормам КАС України (зокрема, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 87, 90, 94, 97, 98, 160, 161, 163, 168 цього Кодексу).

Згідно зі змістом зазначених положень КАС України вирішення судом питання про судові витрати відбувається лише в порядку, визначеному відповідними нормами вказаного процесуального закону.

Отже витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, понесені позивачем у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справ в порядку адміністративного судочинства, процесуальним законом віднесено до судових витрат та вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Вказані витрати не є шкодою в розумінні ст. 1166 Цивільного кодексу України і не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в ухвалі від 15.04.2009 у справі № 6-3009св09.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та правомірно залишені судом без задоволення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фіге Україна" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 30.11.2015 у справі № 911/4345/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 911/4345/15 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко