ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р. Справа № 917/2698/15

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, вул. Леніна, 1/23, м. Полтава, 36014

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39600

про стягнення заборгованості у сумі 81132,67 грн

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 81132,67 грн. заборгованості за договором оренди №94/12-Н нерухомого майна від 09.08.2012 р., що належить до державної власності, з яких: 2123,94 грн. основна заборгованість, 2123,94 грн. пені та 76185,53 грн. неустойки.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав викладених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди №94/12/Н нерухомого майна в частині оплати.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, ухвала суду про порушення провадження у справі від 29.12.2015 р. та про відкладення розгляду справи від 28.01.2016 р. направлялися за адресою, яка зазначена у позовній заяві та у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулися до суду з відміткою поштового відділення: За закінченням терміну зберігання.

Таким чином, відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідач вважається належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань та про покладені на нього обов'язки. Судом відкладався розгляд справи для належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду та надання можливості надати пояснення стосовно спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. В даному випадку цей строк закінчується, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

09.08.2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 94/12-Н (далі - Договір, а.с. 7-9).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно комплекс приміщень виробничо-складського призначення кількістю 3(три) одиниці, площею 92,69 кв.м., у тому числі приміщення плотні, площею 46,55, приміщення гаражу, площею 22,14 кв.м., частину складських приміщень, площею 24,0 кв.м. та асфальтованих площадок автотранспорту кількістю 4 одиниці, площею 448,52 кв. м: площадка №1, площею 255,0 кв.м., площадка №2, площею 85,0 кв.м., площадка №3, площею 23,52 кв.м., площадка №4 площею 85,0 кв.м., реєстровий номер (за даними Єдиного реєстру об'єктів державної власності) - 03366664.12.АААБГА127, надалі за текстом - "Об'єкт оренди". Об'єкт оренди знаходиться за адресою: вул. Цілиноградська, 8, м. Кременчук, Полтавська область (п. 1.1 - п. 1.2 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04.10.95 р. №786 зі змінами (далі - Методика), за результатом вивчення попиту на об'єкт оренди державного Майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - лютий 2012 р. -2307,70, що відображено у протоколі засідання постійно діючої комісії та затвердженого наказом регіонального відділення від 12.04.2012 р. №300. Нарахування та сплата ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (3.1 Договору);

- орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень-липень 2012 р. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції: 50% орендної плати - до державного бюджету на рахунок, що відкривається на ім'я територіальних органів Державного казначейства; 50% орендної плати - балансоутримувачу ( п. 3.2 та п. 3.3 Договору);

- орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності та фінансового стану (пп. 4.3.1 Договору);

- цей договір укладений на 2 роки 11 місяців та діє з 09.08.2012 р. по 09.07.2015 р. (п. 8.1 Договору).

Відповідно до акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 09.08.2012 р. орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до державної власності (далі - Об'єкт оренди), державне майно - комплекс приміщень виробничо-складського призначення кількістю 3 одиниці, площею 92,69 кв.м, у тому числі приміщення плотні, площею 46,55, приміщення гаражу, площею 22,14 кв.м., частину складських приміщень, площею 24,0 кв.м. та асфальтованих площадок автотранспорту кількістю 4 одиниці, площею 448,52 кв. м: площадка №1, площею 255,0 кв.м., площадка №2, площею 85,0 кв.м., площадка №3, площею 23,52 кв.м., площадка №4 площею 85,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Цілиноградська, 8, м. Кременчук, Полтавська область, площею 463 кв.м., вартість якого визначена з незалежною оцінкою державного майна станом на 30.11.2011 р., площа 92,69 кв.м. становить 72862,00 грн, площа 448,52 кв.м. становить 138312,00 грн. (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 10).

Таким чином, позивач свої зобов'язання по Договору в частині передачі майна, визначеного п. 1.1 Договору виконав належним чином і в строк, а саме передав в оренду майно, що підтверджується вищевказаним Актом від 09.08.2012 р.

В порушення умов Договору, за даними позивача, відповідач систематично не виконував своїх обов'язків по Договору в частині внесення плати за оренду нежитлового приміщення. З огляду на викладене у останнього утворилась перед позивачем заборгованість за період з 01.01.2015 р. по 24.02.2015 р. у розмірі 2823,20 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Відповідно до п. 3.5 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Враховуючи, що відповідачем не проводилась належна оплата за орендоване державне майно, позивачем нарахована пеня за період з 28.12.2014 р. по 16.09.2015 р. (на кожен період прострочення окремо) в сумі 2123,94 грн.

За даними позивача, Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.02.2015 р. у справі № 917/2496/14 достроково розірвано Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 94/12-Н від 09.08.2012 р., що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 повернути з оренди державне майно, яке розташоване за адресою: м. Кременчук, вул. Цілиноградська 8, Кременчуцькому міжрайонному управлінню водного господарства і стягнуто борг по орендній платі за період з червня 2014 р. по грудень 2014 р.

Відповідно до п. 3.10 Договору, у разі невиконання обов'язку щодо повернення об'єкту оренди із закінченням (припиненням) терміну дії цього договору, Орендар сплачує до державного бюджету (на рахунок, що відкривається на ім'я територіальних органів Державного казначейства) згідно чинного законодавства неустойки у розмірі подвійної оплати за користування майном за весь час прострочення - строк фактичного користування майном з моменту припинення дії договору до факту повернення майна Орендодавцеві за Актом приймання-передачі.

Враховуючи, що з моменту розірвання договору і до цього часу відповідач безпідставно користується державним майном, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період з 25.02.2015 р. по 15.12.2015 р. у розмірі 76185,53 грн.

Таким чином позивач просить стягнути відповідача 81132,67 грн. заборгованості за договором оренди №94/12-Н нерухомого майна від 09.08.2012 р., що належить до державної власності, з яких: 2123,94 грн. основна заборгованість, 2123,94 грн. пені та 76185,53 грн. неустойки.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору оренди.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 765, ст. 767 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню, наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

З матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення є державним майном, і спір щодо нього повинен вирішуватися відповідно до Закону України від 10.04.1992 р. № 2269-ХІІ "Про оренду державного та комунального майна" (із змінами та доповненнями). Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не допускається. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (п. 1, п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України). Відповідно п. 1, п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (п. 2 та п. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось у описовій частині Договір був розірваний Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.02.2015 р. у справі № 917/2496/14, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (с. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо сплати орендних платежів виконував неналежним чином, заборгованість останнього перед позивачем на момент прийняття рішення складає 2823,20 грн. за період з 01 січня 2015 р. по 24 лютого 2015 р., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 2823,20 грн. є обґрунтованими нормами матеріального права, документально підтвердженими, відповідачем не спростовані, а тому, в цій частині підлягають задоволенню.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що в разі наявності у орендаря заборгованості по орендній платі, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 650,59 грн. пені за період з 28.12.2014 р. по 16.09. 2015 р. (з урахування моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати орендних платежів за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як роз'яснено в пункті 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 N 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму).

За даних обставин, суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 25.02.2015 р. по 15.12.2015 р. у розмірі 76185,53 грн.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до приписів ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39600, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України на рахунок 0008 УДКСУ у м. Кременчук, Полтавської області, код за ; банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області; МФО 831019; код бюджетної класифікації 22080300, символу 0934 - 2823,20 грн. заборгованості по орендній платі, 2123,94 грн. пені; 76185,53 грн. неустойки.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39600, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (вул.. Леніна, 1/23, м. Полтава, 36014, , банк одержувача: ГУДКСУ в Полтавській області (м. Полтава), МФО 831019, рах. №9476) - 1218,00 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя