КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа№ 910/20050/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Цибізова О.О. - за дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: Миронюк О.А. - за дов.

від третьої особи-2: Костюк О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015

у справі №910/20050/15 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Київська міська рада;

2) Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 66 930,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (далі, позивач або КП «Київський метрополітен») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі, відповідач або ФОП ОСОБА_5.) про розірвання договору оренди від 18.07.2007 №87-Упр(ДВ)-07, укладеного між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5; стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» заборгованості по орендній платі за договором оренди від 18.07.2007 №87-Упр(ДВ)-07, а саме: суми основного боргу з врахуванням індексу інфляції в розмірі 56 900,24 грн., пені в розмірі 9 488,71 грн. та 3% річних в розмірі 541,71 грн.; виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, що знаходиться за адресою: станція: метро «Площа Льва Толстого»; зобов'язання демонтувати тимчасово огороджуючу конструкцію (кіоск) за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого» загальною площею 8,0 кв. м.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендних платежів за Договором оренди від 18.07.2007 № 87-Упр (ДВ)-07, внаслідок чого у останнього за період з грудня 2014 року по липень 2015 року виникла заборгованість в розмірі 56 900,24 грн., яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% річних. Несвоєчасна та неповна сплата відповідачем орендної плати за Договором, як стверджує позивач, є істотним порушенням умов Договору та підставою для його розірвання за рішенням суду на вимогу позивача та, як наслідок, виселення відповідача з об'єкта оренди та демонтажу огороджуючи конструкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №910/20050/15 позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» задоволено у повному обсязі.

Розірвано Договір оренди від 18.07.2007 №87-Упр(ДВ)-07, що укладений між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5.

Виселено Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 з нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект» тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря), що знаходиться за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого».

Демонтовано тимчасово огороджуючу конструкцію (кіоск) за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого», загальною площею 8,0 кв.м.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» 56 900,24 грн. основного боргу, 9 488,71 грн. пені, 541,71 грн. - 3% річних, 5 481,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №910/20050/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженнями скаржника Комунальне підприємство «Київський метрополітен» не є належним позивачем у даній справі, оскільки належними позивачами за позовом, що стосується питань оренди нерухомого майна територіальної громади міста Києва може виступати або сама Київська міська рада - як власник зазначеного майна, або Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради - як орган, наділений власником повноваженнями бути орендодавцем зазначеного майна та здійснювати повноваження щодо розпорядження і управління зазначеним майном.

Також, відповідач наголосив на тому, що внаслідок припинення подачі електричного струму до торговельного кіоску відповідача на станції метро «Печерська», орендованого за договором оренди, відповідач з 01.04.2015 та по даний час не має можливості використовувати орендоване приміщення згідно цільового призначення, передбаченого пунктом 1.1. Договору оренди, а тому вважає, що є звільненим від виконання зобов'язання щодо сплати на користь позивача орендної плати за договором після 01.04.2015 через обставини, за які він не відповідає та які умисно та незаконно створені позивачем.

Щодо наявності заборгованості зі сплати орендної плати з 10.12.2014 по 10.01.2015 в сумі 9 241,77 грн. та за січень 2015 року в сумі 9 159,02 грн., які були заявлені позивачем до стягнення за вказані періоди, то їх наявність відповідач спростовує доданими до апеляційної скарги меморіальним ордером №ПН22193 від 15.12.2014 на суму 40 576,54 грн. та банківською квитанцією №65-682 від 27.02.2015 на суму 9 159,00 грн.

Крім того, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог відповідач посилається на те, що у справі відсутні та позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування підстав, передбачених статтею 783, частиною 2 статті 651, статтею 652 Цивільного кодексу України, для розірвання спірного договору оренди. Наявні у матеріалах справи повідомлення позивача, в яких він повідомив відповідача про свою незгоду із продовженням на новий строк договору оренди та вимагав передачі об'єкту оренди і необхідність демонтажу конструкцій торговельного кіоску відповідача, на думку скаржника, не є повідомленнями позивача (орендодавця) в порядку статті 188 Господарського кодексу України про розірвання спірного договору оренди.

Водночас, апелянт наголошує на тому, що виселення відповідача з орендованого приміщення та зобов'язання його демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції не є належними способами захисту цивільних прав позивача у даній справі.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у справі №910/20050/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.12.2015.

17.12.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити, рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №910/20050/15 залишити без змін.

21.12.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення скаржника щодо відсутності у позивача належних повноважень для повернення на його користь спірного приміщення, переданого відповідачеві згідно договору оренди та вжиття необхідних заходів для примусового виселення відповідача з орендованого майна шляхом подання відповідного позову.

У вказаних додаткових поясненнях скаржник наголосив на тому, що спірне нерухоме майно, з якого позивач просить виселити відповідача, не перебуває і не відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Києва. За Київською міською радою та за КП «Київський метрополітен» не зареєстровано право власності або право господарського відання на спірне нерухоме майно, на підтвердження чого відповідачем надані Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, майно державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.10.2015 № 45218418 та від 04.11.2015 №46948306. Отже, позивачем, на думку апелянта, не доведено належними та допустимими доказами факт порушення його прав, як орендодавця, саме відповідачем - орендарем, та наявність підстав щодо виселення останнього з орендованого приміщення та повернення цього приміщення позивачеві.

Також, 21.12.2015 відповідачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду були подані клопотання про залучення до участі у справі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки рішення з даного господарського спору може вплинути на їх права та обов'язки.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 22.12.2015, не з'явився та подав 21.12.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 14.01.2016.

У судовому засіданні, призначеному на 14.01.2016, представник відповідача підтримав клопотання про залучення до участі у справі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Представник позивача вирішення даних клопотань залишив на розсуд суду.

Також, у судовому засіданні 14.01.2016 представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 продовжено строк вирішення спору, залучено до участі у справі Київську міську раду (далі, третя особа-1) та Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі, третя особа-2) як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 04.02.2016.

25.01.2016 на виконання вимог ухвали суду від 14.01.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду докази направлення третім особам копій наявних у позивача документів у справі №910/20050/15.

01.02.2016 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву про продовження строку розгляду справи.

04.02.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду уточнення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме територіальна громада міста Києва є власником об'єкту нерухомого майна, а позивачем не доведено факту порушення його прав, як орендодавця, саме відповідачем - орендарем, та наявність підстав щодо виселення останнього з орендованого приміщення та повернення цього майна позивачеві.

Також, 04.02.2016 відповідачем було подане клопотання про витребування у Київської міської ради акту приймання-передачі Державного підприємства «Київський метрополітен», де відображено передання спірного нерухомого майна, а також документів, що підтверджують його право власності на дане нерухоме майно та про витребування у Комунального підприємства «Київський метрополітен» документів, що підтверджують його право господарського відання на нерухоме майно, що є предметом спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 розгляд справи було відкладено на 11.02.2016, зобов'язано Київську міську раду надати суду акт приймання-передачі Державного підприємства «Київський метрополітен», де відображено передання спірного нерухомого майна, а також документи, що підтверджують його право власності на дане нерухоме майно; Комунальне підприємство «Київський метрополітен» зобов'язано надати суду документи, що підтверджують його право господарського відання на нерухоме майно, що є предметом спору.

11.02.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення у справі, у яких наголосив, що спірне майно належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та надав на підтвердження цього копії розпоряджень КМУ від 30.06.1998 №464-р, від 28.10.1998 №2155 та копію акту прийому-передачі Державного підприємства «Київський метрополітен» у власність територіальної громади міста Києва.

Також, позивачем на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2016 було подано через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду копію наказу КМДА від 23.04.2003 №98 та витяг з додатку №2 до зазначеного наказу на підтвердження правового статусу орендованого відповідачем майна, а також письмові пояснення по нарахуванню заборгованості, надходження коштів від контрагента в сумі 40 576,54 грн. в грудні 2014 року.

Представник позивача у судових засіданнях заперечував проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представники третіх осіб письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, у судовому засіданні проти її задоволення заперечували, просили залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 11.02.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про день та час розгляду справи від 04.02.2016.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, з огляду на закінчення процесуальних строків розгляду апеляційної скарги у справі №910/20050/15, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 18.07.2007 КП «Київський метрополітен» (орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (орендар) було укладено договір оренди №87-Упр(ДВ)-07 (далі, Договір) (том 1, а.с. 20-24), відповідно до умов якого позивач на підставі рішення Київської міської ради від 02.02.2006 №23/3114 передає, а відповідач приймає в оренду нерухоме майно, а саме частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, що знаходиться за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого», для торгівлі непродовольчими товарами (далі, об'єкт оренди) (пункт 1.1 Договору).

За умовами пункту 2.1. Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, загальною площею 8,0 кв.м., згідно з викопіюванням з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно пункту 2.4. Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Згідно пункту 9.1. Договору та пункту 3 додаткової угоди №337 від 28.09.2011 до Договору останній є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 18.07.2007 до 31.03.2012 включно.

Пунктом 9.5. Договору визначено, що договір припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У відповідності до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо продовження строку дії Договору оренди, слід вважати, що Договір оренди був продовжений на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Укладений між сторонами Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

На підставі вказаного Договору оренди позивач передав, а відповідач прийняв об'єкт оренди, нерухоме майно - частину вестибюлю (переходу) за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого», загальною площею 8,0 кв.м., що підтверджується підписаним сторонами актом прийому - передачі майна в оренду від 18.07.2007.

Відповідно до положень статті 276 Господарського кодексу України та частини 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар сплачує орендодавцю орендну плату незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Так, пунктом 3.1. Договору передбачено, що за користування об'єктом оренди орендар (відповідач) сплачує орендодавцю (позивачу) орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 №34/91 та на дату підписання Договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною Договору, становить: 441,68 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на червень 2007 року (з врахуванням індексу інфляції по травень 2007 року) становить 3 533,45 грн. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (пункт 3.2. Договору).

Розмір орендної плати змінюється на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (пункт 3.3. Договору).

Згідно пункту 3.6. Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Пунктом 4.2. Договору встановлений обов'язок відповідача вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

У відповідності до пункту 3.5. Договору сторони дійшли згоди, що всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20% з розрахунку на червень 2007 року складає 4 464,90 грн. Оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за Договором в частині сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов Договору, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з грудня 2014 року по липень 2015 року в розмірі 56 900,24 грн. Істотне порушення умов Договору у частині сплати орендної плати за твердженнями позивача є підставою для його розірвання за рішенням суду на вимогу позивача та, як наслідок, виселення відповідача з об'єкта оренди та демонтажу огороджуючих конструкцій.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що ФОП ОСОБА_5, в порушення умов Договору оренди свого обов'язку по сплаті орендних платежів за користування орендованим майном належним чином не виконано.

29.05.2015 КП «Київський метрополітен» звертався до відповідача із претензією щодо сплати суми заборгованості з орендної плати за договором оренди від 18.07.2007, пені, 3% річних за період з грудня 2014 року по травень 2015 року, однак вказана вимога залишена останнім без реагування (том 1, а.с. 45-46).

Згідно наданого позивачем розрахунку (том 1, а.с. 35) та оборотно-сальдових відомостей позивача по рахунку 3611 за січень 2014 року - червень 2015 року, заборгованість відповідача по несплаті орендних платежів за період з грудня 2014 року по липень 2015 року складає 56 900,24 грн. з урахуванням індексу інфляції та виникла протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на зазначене, змінити або розірвати договір у разі відсутності на це згоди сторін можна на вимогу зацікавленої сторони лише у судовому порядку і лише при наявності певних підстав.

Такими підставами є:

- істотне порушення договору другою стороною;

- інші випадки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6.7. Договору при невиконанні або порушенні однієї із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін, за рішенням суду.

Договір припиняється в разі невиконання істотних умов договору або порушення його (пункт 9.5. Договору).

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 5.2. Договору оренди сторони дійшли згоди про те, що при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку поточного платежу орендодавець порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів (пункт 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна»).

Враховуючи викладене та з огляду на встановлений судом факт невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати за Договором протягом трьох місяців підряд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про розірвання Договору оренди №87-Упр(ДВ)-07 від 18.07.2007.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в разі закінчення строку дії договору оренди та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, визначених договором оренди.

Аналогічний обов'язок орендаря щодо повернення орендованого майна передбачено також пунктами 4.14, 7.5. Договору оренди. При цьому, пунктом 4.14 Договору орендарю надано десятиденний строк для повернення об'єкта оренди.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

У цій частині правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що вимога позивача про виселення відповідача з частини нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, що знаходиться за адресою: станція: метро «Площа Льва Толстого» площею 8,0 кв.м., підлягає задоволенню, оскільки з моменту припинення Договору №87-Упр(ДВ)-07 від 18.07.2007 відповідач втратив статус орендаря.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про зобов'язання ФОП ОСОБА_5 демонтувати тимчасово огороджуючу конструкцію (кіоск) за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого» загальною площею 8,0 кв. м.

Згідно пункту 8.5.4. Договору у разі припинення дії цього договору, орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю станції метро «Площа Льва Толстого» в термін, визначений пунктом 4.14. цього договору від своїх тимчасових огороджуючих конструкцій.

Враховуючи, що умовами договору прямо передбачений обов'язок відповідача звільнити орендовану частину приміщення від своїх тимчасових огороджувальних конструкцій, то вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасову огороджуючу конструкцію (кіоск) є обґрунтованою та правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставність доводів відповідача в частині того, що КП «Київський метрополітен» є неналежним позивачем у даній справі (які сторона обґрунтовує тим, що у вказаної особи відсутнє право на розпорядження комунальним майном територіальної громади міста, зокрема, повноваження на укладення договорів оренди такого майна, їх розірвання в судовому порядку, тощо), враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Відповідно до розпорядження КМУ від 30.06.1998 №464-р державне підприємство Київський метрополітен передано у власність територіальної громади міста Києва.

На виконання вказаного розпорядження КМУ, розпорядженням КМДА від 28.10.1998 №2155 «Про зарахування майна державного підприємства у комунальну власність територіальної громади міста Києва» майно державного підприємства Київський метрополітен зараховано у комунальну власність.

Пунктом 2 вказаного розпорядження КМДА Головному управлінню майном Київської міської державної адміністрації було доручено оформлення приймання майна підприємства «Київський метрополітен» та у встановленому порядку вирішення питання закріплення майна за Київським метрополітеном.

За змістом статті 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» (у редакції від 03.03.1998, чинній на момент передачі державного підприємства «Київський метрополітен») передача підприємств провадиться разом з усіма їх активами і пасивами, лімітами, фондами, планами фінансово-господарської діяльності тощо, а об'єктів незавершеного будівництва - також з проектно-кошторисною документацією. Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Так, Актом прийому - передачі у комунальну власність територіальної громади м. Києва державного підприємства «Київський метрополітен» від 06.11.1998, відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 30.06.1998 № 464-р, вказане підприємство передано у комунальну власність територіально громади міста Києва.

На підставі Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №98 від 23.04.2003 за Комунальним підприємством «Київський метрополітен» на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі, вестибюль станції метро «Площа Льва Толстого».

Пунктом 5.2. Статуту КП «Київський метрополітен» передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Правомірність дій КП «Київський метрополітен» та визначення його повноважень, як орендодавця спірного майна, також підтверджується Порядком передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженим рішенням КМР від 28.09.2006 №34/91, який був чинним на момент укладення договору оренди.

До того ж, на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі (а також на час ухвалення цієї постанови) діяло та є чинним Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням КМР від 21.04.2015 №415/1280, яким також передбачені повноваження комунальних підприємств бути орендодавцями майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання (з усіма правами сторони договору оренди, в тому числі право на розірвання договору в судовому порядку та пред'явлення вимог про виселення).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що КП «Київський метрополітен» є належним позивачем у даній справі, тоді як доводи апелянта в цій частині є безпідставними. Надані скаржником на підтвердження відсутності у позивача належних повноважень для повернення на його користь спірного приміщення Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, майно державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.10.2015 № 45218418 та від 04.11.2015 №46948306 (том 1, а.с. 155-188) зазначеної обставини не спростовують.

З приводу заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за Договором з врахуванням індексу інфляції в розмірі 56 900,24 грн., пені в розмірі 9 488,71 грн. та 3% річних в розмірі 541,71 грн. за період з грудня 2014 року по липень 2015 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3.5. Договору оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі (пункт 4.14. Договору).

Станом на дату звернення позивача із даним позовом до суду відповідач об'єкт оренди позивачу не повернув.

Як уже встановлено вище, ФОП ОСОБА_5 в порушення умов Договору оренди свого обов'язку по сплаті орендних платежів за користування орендованим майном належним чином не виконано.

Згідно наданого позивачем розрахунку (том 1, а.с. 38) та оборотно-сальдових відомостей позивача по рахунку 3611 за січень 2014 року - червень 2015 року заборгованість відповідача по несплаті орендних платежів з грудня 2014 року по липень 2015 року складає 56 900,24 грн. з урахуванням індексу інфляції.

Факт існування зазначеної заборгованості станом на дату прийняття рішення судом першої інстанції відповідачем не спростовано, доказів на підтвердження погашення вказаної заборгованості суду не надано.

Додані відповідачем до апеляційної скарги на підтвердження сплати орендної плати з 10.12.2014 по 10.01.2015 в сумі 9 241,77 грн. та за січень 2015 року в сумі 9 159,02 грн. меморіальний ордер №ПН22193 від 15.12.2014 на суму 40 576,54 грн. та банківська квитанція №65-682 від 27.02.2015 на суму 9 159,00 грн. не спростовують факту існування у відповідача заборгованості з орендної плати у заявленому позивачем розмірі, а вказані проплати ФОП ОСОБА_5 враховані КП «Київський метрополітен» при розрахунку заборгованості з орендної плати за спірний період, що підтверджується наданими позивачем оборотно-сальдовими відомостями за січень 2014 року - червень 2015 року.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок 3% річних, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 541,71 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендаря пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України (пункт 6.2. Договору).

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення сплати орендних платежів за Договором, колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, враховуючи умови договору, дійшла до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі 9 488,71 грн.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що він є звільненим від виконання зобов'язання щодо сплати на користь позивача орендної плати за договором після 01.04.2015 через обставини, за які він не відповідає та які умисно і незаконно створені позивачем наслідок припинення подачі електричного струму до торговельного кіоску відповідача, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки додані відповідачем до апеляційної скарги копії розпорядження структурного підрозділу «Служба електропостачання» Комунального підприємства «Київський метрополітен» від 30.03.2015 №30-ЕР «Про відключення сторонніх споживачів» та карти знеструмлення МАФів (том 1, а.с. 133-134) зазначеної обставини не підтверджують, оскільки в картах відсутні відомості про знеструмлення саме спірного об'єкту оренди - частини вестибюлю (переходу), що знаходиться за адресою: станція метро «Площа Льва Толстого».

Окрім вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що 27.07.2012 набрали чинності Правила пожежної безпеки в метрополітенах, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 №335, затверджені в Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за №1128/21440.

У відповідності до пункту 2.19. Правил пожежної безпеки в метрополітенах, у метрополітені забороняється розміщувати об'єкти комерційного, торговельного та соціально-побутового призначення на платформах та балконах станцій і в переходах пересадочних вузлів, у підземних і надземних вестибюлях (за винятком автоматів із продажу газет, банкоматів, платіжних терміналів, таксофонів за умови, що вони розміщені поза межами шляхів евакуації), на поверхні землі в межах півкола радіусом 20 м від площини дверей у напрямку евакуації з центром у середині дверної групи, яка включає всі двері з написом «Вхід» та «Вихід» (на виходах із підземних переходів, які не мають дверей, відлік слід виконувати від центра площини краю останньої сходинки; розміщення об'єктів комерційного, торговельного та соціально-побутового призначення у підвуличних підземних переходах, суміщених із входами (виходами) на станції метрополітену, дозволяється за умови їх розміщення за межами евакуаційного проходу).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №910/20050/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №910/20050/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/20050/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх