ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р.Справа № 922/6298/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Світанок", с.Новоселидівка Донецької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр "Агрофон", м.Харків
про стягнення 13820,80 гривень
за участю представників:

позивача - Часник М.І. (дов. б/н від 05.01.2016 року);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

08.12.2015 р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Світанок", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр "Агрофон" (відповідача) 13820,80 гривень, у тому числі, 6500,00 гривень попередньої оплати, 360,08 гривень 3% річних, 4810,00 гривень інфляційних, 2150,00 гривень пені. Крім того, позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2015 р. було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.01.2016 р.

04.01.2016р. позивач надав до суду супровідним листом (вх.№144) витребувані документи на підтвердження заявлених позовних вимог.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2016 р. було відкладено розгляд справи на 02.02.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 02.02.2016 р. підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 02.02.2016 р. свого представника не направив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами, без участі відповідача, в порядку ст.75 ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

28.01.2014 р. позивач сплатив відповідачу 87750,00 грн. в якості 100% передплати за усною домовленістю за поставку товару за платіжним дорученням №135 від 28.01.2014 р., проте товар поставлено не було.

20.02.2014 р. позивач надіслав відповідачу лист №40 з вимогою про повернення на протязі 3-х днів 87750,00 грн. у зв'язку з незадовільною якістю поставленого відповідачем насіння.

21.02.2014 р. відповідач надіслав гарантійний лист, в якому підтвердив свій обов'язок про поверненню коштів на протязі 3-х банківських днів.

Таким чином, відповідач мав повернути кошти до 26.02.2014 р. за домовленістю сторін, оскільки 22 та 23 лютого вихідні дні. Отже, прострочення платежу почалось з 27.02.2014р.

25.02.2015 р. позивач повторно направив на адресу відповідача лист-вимогу №51 з повторною вимогою повернути грошові кошти за не отриманий горох та зазначив реквізити для розрахунку.

25.02.2015 р. відповідач повернув позивачу 81250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №623 (а.с.17).

Таким чином, неповернутою залишилась 6500,00 грн. попередньої оплати.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.09.2009 р. № 580 банківський день - робочий день, протягом якого банк здійснює банківські операції. У системі електронних платежів національного банку України банківський день позначається календарною датою як проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, пов'язані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електронних платежів національного банку України, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні на ту саму дату.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, позивачем на виконання приписів ст.530 ЦК України були направлені відповідачу претензії про повернення попередньої оплати, які залишені відповідачем без повного задоволення, а попередню оплату у сумі 6500,00 грн. не повернуто.

За таких обставин, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів повернення попередньої оплати, те, що позовні вимоги обґрунтовані, правомірні, доведені матеріалами справи, суд задовольняє позовні вимоги в сумі основної заборгованості у розмірі 6500,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В розумінні ст.ст.610,611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Штрафними санкціями, відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Оскільки сторони не уклали договір, в якому було б погоджено підстави та розмір нарахування пені, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2150,00 грн. пені.

Відповідно до ст.ст.536, 625 ЦК України у випадку порушення грошового зобов'язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. Боржник, який прострочив таке виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення відповідачем попередньої оплати в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача за період з 27.02.2014 р. до 30.11.2015 р., 359,55 гривень 3% річних та 4734,66 гривень інфляційних, нормативно та документально обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в іншій частині слід відмовити, у зв'язку з невірно зазначеним періодом нарахування та з невірним розрахунком.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 625, 693 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр "Агрофон" (код 34754512; 61060, м.Харків, пр.Московський, б.142, корпус 3; п/р 4573 в ПАТ "Фідо Банк" м.Київ, МФО 300175) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Світанок" (код 30835414, 85610, Донецька обл., с.Новоселидівка, вул.Леніна, б.1-Б; п/р 8987 в ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300614) 6500,00 гривень попередньої оплати, 4734,66 гривень інфляційних, 359,55 гривень 3% річних, 1021,77 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя К.В. Аріт