ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р.Справа № 922/6379/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Добропілля
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактенерго", м. Харків
про тлумачення умов договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактенерго" (відповідача) про тлумачення пункту 4.7. договору №ДУ-2014/512-КП від 31.12.2014 р., визначивши, що датою поставки продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником покупця. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Сторони про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Однак, в судове засідання своїх повноважних представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, витребуваних документів до суду не подали.

За таких обставин суд вважає, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення сторін, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2014 р. між позивачем (покупцем) та відповідачем (постачальником) був укладений договір поставки № ДУ-2014/512-КП (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник повинен був поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору.

Позивач у позові зазначив, що на виконання договору відповідач поставив позивачеві у власність продукцію за Специфікацією від 20.03.2015p., що підтверджується відповідними видатковими накладними: №25 від 02.04.2015 р., № 26 від 02.04.2015р. та № 46 від 29.04.2015 р.

Окрім того, позивач у позові зазначив, що у жовтні 2015 р. відповідач звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з позивача основного боргу в розмірі 116 342,16 грн., 7 186,73 грн. пені та 802,51 грн. процентів за користування коштами за договором поставки №ДУ-2014/512-КП від 31.12.2014 р., обґрунтовуючи їх тим, що відповідно до п. 5.4. договору та п. 2 Специфікації оплата за поставлену продукцію здійснюється на протязі 5 (п'яти) робочих днів з 90 (дев'яностого) календарного дня з моменту поставки відповідної партії продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умовою надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 дійсного договору. Специфікацією до договору встановлено, ще виникнення зобов'язання позивача щодо здійснення оплати за продукцію за договором пов'язане з встановленням дати поставки продукції. Згідно з п. 4.7. договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній. На думку відповідача, яка викладена ним у позовній заяві до господарського суду Донецької області від 29.10.2015 р., строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати видаткової накладної.

Позивач, в свою чергу, звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом про тлумачення змісту п. 4.7. договору відносно встановлення дати поставки продукції, оскільки, на думку позивача, дата оформлення видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена датою, вказаною особисто представником покупця, про що свідчать видаткові накладні, надані відповідачем та вважає, що строк розрахунку за отриману продукцію не пов'язаний з датою оформлення видаткової накладної, а пов'язаний з датою, вказаною на видатковій накладній особисто представником покупця.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. 213 ЦК України.

Дослідивши надані позивачем матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи позивача, суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, з вищевказаних норм вбачається, що для тлумачення умов правочину необхідна наявність наступних умов: 1) спір між сторонами правочину щодо змісту правочину; 2) невизначеність і незрозумілість буквального значення тексту угоди; 3) зміст угоди не дає можливості встановити справжню волю сторін.

Як вбачається зі змісту наданої позивачем копії договору, у пункті 4.7. договору визначено, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізнодорожним транспортом датой поставки вважається дата, вказана в залізно дорожній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізнодорожню станцію призначення (узгоджене місце призначення поставки).

Проаналізувавши зміст пункту 4.7. договору №ДУ-2014/512-КП від 31.12.2014 р. та надані позивачем до позовної заяви докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для судового тлумачення даного пункту договору.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

За своїм змістом інститут тлумачення умов договору має на меті з'ясування змісту договору або його окремих частин, склад прав та обов'язків сторін.

Отже, тлумачення слід розуміти як спосіб забезпечення можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Наведена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12.02.2014 р. у справі №5006/25/130пд/2012.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом, на виконання умов договору поставки №ДУ-2014/512-КП від 31.12.2014 р. відповідачем (постачальником) було поставлено позивачеві (покупцю) продукцію за Специфікацією від 20.03.2015 р., що підтверджується копіями видаткових накладних №25 та №26 від 02.04.2015 р. та №46 від 29.04.2015 р., підписаними уповноваженими представниками сторін.

Тобто, позивач звернувся до суду з позовом про тлумачення п. 4.7. договору після виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань (умов) за договором та прийняття такого виконання позивачем.

До того ж, в провадженні господарського суду Донецької області перебуває справа за позовом відповідача про стягнення з позивача основного боргу в розмірі 116 342,16 грн., 7 186,73 грн. пені та 802,51 грн. процентів за користування коштами за договором поставки №ДУ-2014/512-КП від 31.12.2014 р. При вирішенні даної справи по суті судом буде надано відповідне тлумачення умов договору, в тому числі пункту 4.7. договору.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і відсутність між сторонами спору щодо тлумачення змісту пункту 4.7. договору №ДУ-2014/512-КП від 31.12.2014 р. на початок виконання сторонами (відповідачем) )умов даного договору, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір при відмові у позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 213, 626, 637, 655, 721 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_1