ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа № 925/1857/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТМ Тальне», Черкаська область, Тальнівський район, с. Романівка, вул. Леніна, 7

до товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Камянка», Черкаська область, Маньківський район, с. Чорна Камянка,

про стягнення 1 163 371,49 грн. збитків, завданих незаконним використанням земельних ділянок,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення 1 163 371,49 грн. збитків у виді неотриманого прибутку за незаконне використання орендованих позивачем земель. Представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Подано докази придбання дизельного пального та мінеральних добрив, копію карти полів та копію довідки від Тальнівської РДА про розрахунок внесення добрив та витрат засобів хімічного захисту для вирощування кукурудзи в 2011р., звіти господарства про площі посівів за 2011-2012р.р.

Представник відповідача вимоги заперечив та вказав, що позивачу вже компенсовані його витрати на оплату використання земельних ділянок та паїв громадян. Інші витрати позивач не доводить. Представник просить відмовити в позові повністю з мотивів безпідставності та необгрунтованості вимог.

Інших доказів сторонами не подано. Учасниками не заявлено клопотань про витребування додаткових доказів від сторін чи від третіх осіб.

На запитання головуючого представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені такі взаємовідносини сторін та обставини.

Протягом квітня-жовтня 2010 року фізичні особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_20 Дем'ян Олександрович, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46. ОСОБА_47, як власники земельних ділянок на підставі державних актів на право приватної власності на землю, та товариство з обмеженою відповідальністю «АТМ Тальне» уклали 49 договорів оренди, згідно з якими названі фізичні особи зобов'язалися передати товариству з обмеженою відповідальністю «АТМ Тальне», а останнє прийняти в оренду на строк 3,5 років для вирощування сільськогосподарської продукції земельні ділянки загальною площею 129,342 га, що знаходяться в адміністративних межах Романівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, кадастрові №№-00-02-664, -00-02-147, -00-02-320, -00-02-872, -00-02-597, -00-02-970, -00-02-805, -00-02-898, -00-02-749, -00-02-291, -00-02-812, -00-02-2009, -00-02-298, -00-02-299, -00-02-410, -00-02-294, -00-02-162, -00-02-148, -00-02-627, -00-02-635, -00-02-666, -00-02-393, -00-02-394, -00-02-292, -00-02-241, -00-02-16, -00-02-517, -00-02-730, -00-02-634, -00-02-811, -00-02-851, -00-02-579, -00-02-580, -00-02-357, -00-02-6, -00-02-876, -00-02-628, -00-02-585, -00-02-899, -00-02-824, -00-02-548, -00-02-665, -00-02-846, -00-02-142, -00-02-21, -00-02-432, -00-02-431, - 00-02-831, -00-02-908, -00-02-15, -00-02-107.

12 та 13 квітня 2011 року вказані вище 49 договорів оренди землі були зареєстровані в Тальнівському районному відділі Черкаської філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України». Тоді ж орендодавці на виконання зобов'язань за договорами оренди землі передали орендарю (позивачу) в оренду за актами приймання-передачі земельні ділянки загальною площею 129,342 га.

Після державної реєстрації договорів оренди землі і отримання в оренду відповідних земельних ділянок товариство з обмеженою відповідальністю «АТМ Тальне», як орендар, не змогло приступити до самостійного господарювання на орендованих земельних ділянках, оскільки ними фактично користувалося товариство з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам'янка», яке ще восени 2010 року засіяло ці земельні ділянки озимими культурами, про що ТОВ «Чорна Кам'янка» повідомило ТОВ «АТМ Тальне» листом від 23.05.2011р. №2028.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 27.07.2011р. в справі №07/5026/1218/2011 встановлено порушення ТОВ «Чорна Кам'янка» чинного законодавства та зобовязано ТОВ «Чорна Кам'янка» припинити використання та звільнити земельні ділянки, що знаходяться в адміністративних межах Романівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області кадастрові №№ -00-02-664, -00-02-147, -00-02-320, -00-02-872, -00-02-597, -00-02-970, -00-02-805, -00-02-898, -00-02-749, -00-02-291, -00-02-812, -00-02-2009, -00-02-298, -00-02-299, -00-02-410, -00-02-294, -00-02-162, -00-02-148, -00-02-627, -00-02-635, -00-02-666, -00-02-393, -00-02-394, -00-02-292, -00-02-241, -00-02-16, -00-02-517, -00-02-730, -00-02-634, -00-02-811, -00-02-851, -00-02-579, -00-02-580, -00-02-357, -00-02-6, -00-02-876, -00-02-628, -00-02-585, -00-02-899, -00-02-824, -00-02-548, -00-02-665, -00-02-846, -00-02-142, -00-02-21, -00-02-432, -00-02-431, -00-02-831, -00-02-908, -00-02-15, -00-02-107 на користь ТОВ «АТМ Тальне».

Також зобовязано ТОВ «Чорна Камянка» утриматися від ведення господарської та будь-якої іншої діяльності, використання земельних ділянок за цільовим або нецільовим призначенням, використання сільськогосподарської техніки, проведення агротехнічних операцій, рекультивації земель, деградації земель, забруднення ґрунтів, порушення ґрунтового покриву та здійснення будь-якого іншого антропогенного впливу на земельних ділянках, що знаходяться в адміністративних межах Романівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та від перешкоджання вільному веденню господарської діяльності та користуванню ТОВ «АТМ Тальне» цими земельними ділянками.

З набранням чинності вказаних договорів оренди землі у ТОВ «АТМ Тальне» виникло право користування переданими йому в оренду земельними ділянками загальною площею 129,342 га в адміністративних межах Романівської сільської ради.

Станом на 12 та 13 квітня 2011 року строки, на які були укладені договори оренди землі за участю орендаря ТОВ «Чорна Кам'янка», закінчилися. Поновлення цих договорів в установленому законом порядку не відбулося.

Частина 3 ст. 19 та ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» не передбачають права орендаря на продовження користування орендованою земельною ділянкою після закінчення строку, на який укладався договір оренди землі.

Із закінченням строків дії договорів оренди землі, укладених за участю орендаря - ТОВ «Чорна Кам'янка», ці договори в силу ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» припинилися, що означає і про припинення у ТОВ «Чорна Кам'янка» права користування земельними ділянками за такими договорами загальною площею 129,342 га в адміністративних межах Романівської сільської ради. Позивач вважає, що разом з цим відповідач втратив і право власності на посіви сільськогосподарських культур на цих земельних ділянках.

Враховуючи те, що ТОВ «Чорна Кам'янка» всупереч вимогам чинного законодавства, протягом квітня-серпня 2011 року використовувало земельні ділянки загальною площею 129,342 га в адміністративних межах Романівської сільської ради, що на правах оренди належали ТОВ «АТМ Тальне» та за рахунок них незаконно отримало прибуток, а ТОВ «АТМ Тальне» понесло лише збитки (податки, орендна плата), Позивач вважає, що він має право на відшкодування за рахунок ТОВ «Чорна Кам'янка» збитків у виді неотриманої вигоди, що стало підставою для звернення Позивача до суду.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони спірних правовідносин є самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, є учасниками відносин у сфері господарювання на ринку зерна в Україні, є субєктами господарювання у розумінні ст.ст. 2, 55 Господарського кодексу України (далі вживається скорочено ГК України).

За визначенням позивача, предметом спору у справі є: відшкодування збитків, завданих суб'єкту господарювання, права і законні інтереси якого порушені внаслідок незаконної господарської діяльності учасником господарських відносин на земельних ділянках, що йому не належать.

Підстава спору визначена позивачем як протиправне використання відповідачем земельних ділянок після закінчення строку дії договорів оренди з орендодавцями фізичними особами.

В ході розгляду справи позивач не змінював предмет чи підставу спору, вимоги не доповнював та не уточняв.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами не виникало та не існувало договірних господарських відносин на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального чи реального договору. суд враховує, що сторони перебувають в абсолютних правовідносинах за законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує спричиненням йому збитків відповідачем внаслідок незаконного використання спірних земельних ділянок загальною площею 129,342 га в адміністративних межах Романівської сільської ради Тальнівського району протягом 2010р. липня 2011р. з посиланням на приписи ст. 22 ЦК України.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 27.07.2011р. у справі №07/5026/1218/2011 встановлено порушення відповідачем чинного земельного законодавства стосовно орендованих позивачем вищезазначених земельних ділянок.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2011р. рішення господарського суду Черкаської області від 27.07.2011р. залишено без змін.

Внаслідок протиправного використання відповідачем земельних ділянок позивач поніс лише витрати (сплата податків, орендної плати), а відповідач отримав матеріальну вигоду внаслідок вирощування та збору врожаю.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.06.2014р. у справі №925/523/14 за позовом ТОВ «АТМ Тальне» до ТОВ «Чорна Кам'янка» про стягнення 98781,36 грн. збитків позов задоволено повністю. Предметом спору у цій справі є стягнення грошової суми на відшкодування витрат субєкта господарювання (позивач) на сплату ним у 2011 році фіксованого сільськогосподарського податку, податку з доходів фізичних осіб, орендної плати за користування пайовими земельними ділянками сільськогосподарського призначення, якими позивач, як законний орендар, не користувався у звязку з тим, що вказані земельні ділянки були засіяні сільськогосподарськими культурами іншим субєктом господарювання (відповідач), який був користувачем земельних ділянок до укладення договору оренди землі позивачем.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2014р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014р. та рішення господарського суду Черкаської області від 03.06.2014р. залишено без змін.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно з п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Таким чином, у даній справі не підлягають доказуванню обставини, що встановлені рішеннями господарського суду у справах №07/5026/1218/2011 та №925/523/14. суд також не надає оцінки суті відносин сторін, що встановлені в даних судових рішеннях.

Позивач вважає, що у відповідача внаслідок його неправомірних дій виникло зобовязання відшкодувати позивачу збитки в повному розмірі у виді упущеної вигоди як очікуваний прибуток від вирощування та продажу кукурудзи. В обґрунтування вимог позивач посилається на приписи:

- ст. 22 ЦК України про право на відшкодування збитків;

- на приписи ст. 1166 ЦК України про відшкодування шкоди в повному обємі;

- на приписи ст. 1192 ЦК України про спосіб відшкодування шкоди в натурі або у виді збитків.

Представник позивача вказує на наявність сукупності умов для відшкодування збитків:

- протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду;

- пряма шкода, що заподіяна цією поведінкою;

- вина особи;

- причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Суму завданих збитків позивач визначає розрахунковим методом з очікуваного посіву кукурудзи на площі 129,342 га, врожайності 8,53 т/га, котируванні цін на кукурудзу 3 класу станом на 28.09.2011р. в розмірі 1445 грн. за тонну (за даними торгово-промислової палати).

Відповідач заявив клопотання від 16.12.2015р. №12038 (а.с. 43) про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Позивач подав заперечення від 17.12.2015р. на заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 102-103), в якій просить відмовити в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності у звязку зі зверненням ТОВ «АТМ Тальне» з позовом до суду до ТОВ «Чорна Камянка» в березні 2014 року строк позовної давності було перервано.

Суд враховує факт переривання строк позовної давності зверненням до суду.

Згідно із п.3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284.

Відповідно до п.2.9 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України суди мають враховувати, що способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки, визначені ст.152 ЗК України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України.

Положеннями ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Пунктом «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284, визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п.п. 2 - 5 вказаного порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі, орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення, викупу, або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Отже, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою вказаним Порядком.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач не звертався з відповідними заявами до райдержадміністрації, комісія для визначення розміру збитків не створювалась, збитки не визначались та ніким, крім позивача, не підтверджені, а позивачем не надано документів, які б слугували належним доказом понесених збитків, як того вимагає чинне законодавство.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язань другою стороною: матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Пунктом 4 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам передбачено, що розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, за розрахунком позивача витрати по вирощуванню становлять 430 878,51 грн., очікуваний дохід від продажу 1594250,00 грн. (а.с. 5). Виходячи з наведених даних, Позивач за відсутності незаконних дій та перешкод з боку Відповідача, міг би отримати прибуток в сумі 1163371,49 грн.

Матеріали справи не містять належним чином затвердженого акту комісії щодо розміру збитків.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та загальних статистичних даних по сільськогосподарському збіжжю району.

Позивачем в обґрунтування нібито понесених збитків, як докази, надано копію довідки СТОВ «Торговий дім «Тальнеагро» (а.с. 17) про те, що станом на 28.09.2011р. на торгах ТБ АПК ЦО України встановлено рівень цін на зерно кукурудзи 3 класу на рівні 1445 грн. за одну тону та довідку відділу статистики в Тальнівському районі Черкаської області від 03.03.2015р. №33-12/22 (а.с. 16) про те, що середня урожайність кукурудзи у 2011 році по Тальнівському районі становила 85,3 центнерів з га.

Як вбачається з вищезазначених документів, вони констатують лише середню врожайність та ціну сільськогосподарських культур у 2011 році в Тальнівському районі.

Позивачем не подано доказів підготовки спірної ділянки під посів кукурудзи та матеріальне підтвердження понесених витрат, а також карток сівозміни, паспорту поля, агрономічного плану внесення добрив (виду, кількості тощо), хімічного захисту посівів (виду, кількості тощо). Відсутній також висновок комісії РДА про спричинення збитків та їх розміру незаконним використанням земель. Не подано і докази понесених витрат та упущеної вигоди, в тому числі і витрати на закупівлю насіння, засобів хімзахисту, добрив, контрактів на продаж збіжжя на майбутнє тощо. Поданий позивачем ОСОБА_48 по посівних площах за 2011-2012р.р. не містить посилання на площі посівів кукурудзи в господарстві.

Представник позивача підтвердив, що в 2011р. він не обробляв спірні земельні ділянки 129,342 га під посів кукурудзи, не укладав на майбутнє договори на продаж кукурудзи.

Відповідач вказав, що він звільнив земельні ділянки після збору врожаю пшениці в липні 2011р.

Суд не враховує при прийнятті рішення лист Тальнівської РДА від 29.01.2016р. №4020/01-14 (а.с. 171) про витрати на посів, оскільки це загальні статистичні дані і не стосуються відносин позивача та відповідача.

Крім того, суд зазначає, що статистичні дані не є правовстановлюючими, а відтак у відповідача не виникло обов'язку зі сплати збитків, вимога позивача не грунтується на нормах чинного законодавства, оскільки лише факт заподіяння збитків є тією обставиною з настанням якої у потерпілої особи виникає право вимоги їх відшкодувати.

Позивач не спростував належними доказами доводи відповідача та не подав доказів наявності прямої шкоди чи збитків та причинно-наслідкового звязку поведінки та збитками, чи механізму спричинення йому збитків і в чому саме.

Позивач також не довів, яке його право порушено.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Позивач не довів свої вимоги належними доказами в розумінні положень ст.ст. 33, 34 ГПК України. Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано неналежний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту його права.

Відповідач спростував вимоги позивача в належний спосіб.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 04.02.2016р.

Суддя Г.М. Скиба