ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016р. Справа№ 914/4314/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО», м. Львів

до відповідача: Державного підприємства інженерний центр «Техно-Ресурс», м. Львів

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління державного казначейства у Франківському районі м. Львова

про стягнення заборгованості за договором підряду №21/11/12/13 від 20.12.2012р. в сумі 12 354,00 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю №471 від 23.12.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю від 11.01.2016р.

Від третьої особи: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «ГалІО» подано позов до Державного підприємства інженерний центр «Техно-Ресурс» про стягнення заборгованості за договором підряду №21/11/12/13 від 20.12.2012р. в сумі 12 354,00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 12.01.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

Ухвалою суду від 12.01.2016р. залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління державного казначейства у Франківському районі м. Львова та розгляд справи відкладено 01.02.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві та письмових пояснень доданих до матеріалів справи.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог заперечив у звязку відсутності коштів (відзив вх. № 826/16 від 12.01.2016р.).

Третя особа в судове засідання явку повноважного представника не забезпечила, 18.08.2016р. подала клопотання (вх. № 1815/16) про розгляд справи без участі представника в судовому засіданні та письмові пояснення по справі (вх. № 1816/16).

В судовому засіданні 01.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

20.12.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір підряду №21/11/12/13 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору підрядник (позивача у справі) взяв на себе зобовязання своїми силами і засобами за рахунок замовника (відповідача у справі) розробити проектну документацію, зазначену в п. 1.2 Договору відповідно до завдання на проектування, а відповідач зобовязався прийняти результати цих робіт та оплатити їх.

Згідно із п. 1.2 Договору, предметом проектно-кошторисної документації є реконструкція з облаштуванням багатоквартирного будинку сучасними засобами обліку води та теплової енергії за адресою вул. Білоцерківська, 2а у м.Львові.

Термін виконання робіт - 20 робочих днів з моменту підписання даного договору, отримання затвердженого завдання на проектування, здійснення попередньої оплати згідно п. 2.2.1 Договору та видачі інших вихідних даних (технічних умов) відповідачем (п.3.1. Договору).

Відповідно до положень п. 4.1 Договору, після закінчення виконання робіт, позивач передає відповідачу проектно-кошторисну документацію за накладною і акт здачі-приймання виконаних робіт.

У п. 2.1 Договору сторони узгодили, що вартість робіт згідно з протоколом погодження договірної ціни становить 12 354,00 грн.

Замовник проводить розрахунку з підрядником протягом 15-ти банківських днів тільки після отримання коштів замовником на власний рахунок від Казначейства та підписання актів прийому-передачі виконаних робіт з підрядником, якщо інше не буде обумовлено сторонами додатково (п.2.4. Договору).

На виконання умов Договору, 24.12.2012р. між сторонами підписано акт виконаних робіт на суму 12 354,00 грн., що скріплений печатками та підписаний повноважними представниками сторін, зазначено, що замовник претензій до якості виконаних робіт не має.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами оплатити виконані роботи. Вказані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов Договору не оплатив позивачу виконані роботи. Відтак, позивач звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12 354,00 грн. основного боргу.

У відзиві відповідача заперечив проти позовних вимог, зазначивши про відсутність необхідних коштів для оплати. На підтвердження надав: копію наказу про затвердження паспорта бюджетної програми на 2012 рік №374/852 від 18.07.2012р., копію паспорту бюджетної програми на 2012 рік, копію договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 22.10.2012р., копії витягів з реєстру бюджетних фінансових зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів.

Як повідомила третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління державного казначейства у Франківському районі м. Львова, 22.10.2012р. між останнім та відповідачем було укладено договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування.

На 2012 рік ДПІЦ Техно-Ресурс були затверджені кошторисні призначення по загальному фонду державного бюджету КЕКВ 2410 в сумі 2 280 000,00 грн., згідно з яких 27 грудня 2012 року були взяті на облік та зареєстровані в управлінні бюджетні зобов'язання в сумі 353 486,90 грн. та бюджетні фінансові зобов'язання в сумі 353 486, 90 грн.

31.12.2012р. вказані бюджетні зобов'язання та бюджетні фінансові зобов'язання зняті з обліку управлінням Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова на підставі поданих ДПІЦ Техно-Ресурс 27 грудня 2012 року Реєстру бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 26 грудня 2012 року №26 та Реєстру бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 26 грудня 2012 року №52 які зареєстровані в управлінні за №02-40/4848, адже відповідно до вимог абзацу першого п.2.13 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної, казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012р. №309, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 20.03.2012р. за №419/20732 не погашені в кінці бюджетного періоду бюджетні зобов'язання та бюджетні фінансові зобов'язання одержувачів бюджетних коштів знімаються з обліку органами Казначейства. Таким чином, при знятті зобов'язань з обліку управління керувалось . вимогами чинного законодавства.

У відповідності до вимог п.3.6. Порядку складання фінансової та бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.01.2012р. №44, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2012р. за №196/20509, усі розрахунки одержувачами бюджетних коштів на кінець звітного року мають бути завершені в межах бюджетних асигнувань, відповідно обсяги дебіторської та кредиторської заборгованості на звітну дату не визначаються та в бюджетній звітності не відображаються.

Відповідно до Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24 грудня 2012 року № 1407 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 січня 2013 року за № 130/22662 Головні розпорядники бюджетних коштів до початку бюджетного періоду визначають, мережу розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів за територіями (обласний рівень), чітко визначившись із статусом кожної установи, яка обслуговується у відповідному органі казначейства.

Відповідальні виконавці бюджетних програм визначають мережу і подають головному розпоряднику для, зведення мережі по головному розпоряднику.

До мережі включаються головний розпорядник розпорядники нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані відповідному головному розпоряднику та/або діяльність яких координується через нього, та одержувачі бюджетних коштів, які уповноважені головним розпорядником на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримують на їх виконання кошти з державного бюджету.

Розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів включаються до мережі головних розпорядників або розпорядників нижчого рівня, якщо вони отримують бюджетні асигнування безпосередньо від них. До мережі включаються розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів, внесені до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, у встановленому законодавством порядку.

Головний розпорядник (розпорядник нижчого рівня) включає до мережі установи, які на кінець попереднього бюджетного періоду перебували у його мережі і мали бюджетну заборгованість, та здійснює заходи щодо впорядкування бюджетної заборгованості минулих років відповідно до бюджетних призначень поточного бюджетного періоду (з дотриманням вимог частини другої статті 57 Бюджетного кодексу України).

Не пізніше ніж за п'ятнадцять днів до початку бюджетного періоду головні розпорядники (крім Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій) надають Казначейству України на паперових та електронних носіях мережу за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Відповідно до п. 6.1 та 6.2.Договору на розрахунково-касове обслуговування - договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2012р., договір уважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо сторони не заявлять про намір його розірвати за 30 календарних днів до закінчення поточного календарного року.

За твердження третьої особи у справі, управління не розривало договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування з позивачем, а те, що у 2013 році відповідач не був включену у мережу не є виною органу казначейства.

Доказів повної оплати заборгованості сторонами не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір оренди є обовязковим для виконання сторонами.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору підряду № 21/11/12/13, в силу пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (п. 1 ст. 843 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (ст. 853 ЦК України).

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом здачі-приймання робіт від 24.12.2012р. на загальну суму 12 354,00 грн. та не заперечується відповідачем.

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача в акті не зазначено. Відтак, відповідач підписуючи акт здачі-приймання робіт від 24.12.2012р. погодився із обємом та вартістю робіт виконаних позивачем.

Заперечення відповідача щодо відсутності коштів на оплату виконаних робіт судом не приймаються до уваги зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями та відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р.).

Згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем своїх зобовязань за Договором, що зокрема, вбачається з Акту передачі-приймання виконаних робіт від 24.12.2012р. підписаного та скріпленого печатками сторін без жодних застережень. В судовому засіданні представник відповідача факт належного виконання і приймання виконаних позивачем робіт не заперечував.

Відповідач не заперечив існування заборгованості перед позивачем в сумі 12 354,00 грн. Констатував виникнення заборгованості є відсутністю коштів у звязку з недофінансуванням видатків (пояснення в матеріалах справи).

Факт проведення відповідачем оплати вартості виконаних робіт підтверджений не був. Відповідач не подав належних та допустимих доказів на заперечення факту існування заборгованості на суму 12 354,00 грн.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 12 354,00 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 218,00 грн. покладаються на відповідача.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 27, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства інженерний центр «Техно-Ресурс» (79060, м.Львів, вул. Наукова, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО» (79066, м. Львів, вул. Морозна, 31/35, ) 12 354,00 грн. заборгованості та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати відповідно до статті 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2016 року.

Суддя Коссак С.М.