РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/32433/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки»

До Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна

залізниця»

Про стягнення 66 596,24 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_6 - по дов. № б/н від 20.11.2015

від відповідача Лапій А.В. - по дов. № 3667 від 18.12.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 66 596,24 грн., з яких: 40 176,00 грн. основного боргу, 5 549,82 грн. пені, 18 985,39 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 1 885,03 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору з надання послуг з спостереження за пожежною автоматикою та технічному обслуговуванню установки пожежної автоматики № ЦСО9-103/04 від 01.08.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32433/15 та призначено її до розгляду на 21.01.2016.

Регіональною філією «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в судовому засіданні 21.01.2016 подано заяву про залучення на підставі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України до участі у справі правонаступника відповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Регіональною філією «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в судовому засіданні 21.01.2016 подано заперечення на позовну заяву, в якій просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії Серія АВ № 041401, виданою Державним департаментом пожежної безпеки МНС України від 18.05.2006. Строк ліцензії з 13.10.2005 по 13.10.2010. В переліку послуг, які зазначені в ліцензії відсутні послуги з установки пожежної автоматики, які і не могли надаватись позивачем. У зв'язку із закінченням строку ліцензії відповідач нову ліцензію не надано, а отже право здійснювати відповідний вид діяльності припинено. Не погоджується з нарахуванням пені, оскільки пеня нарахована за період з 14.04.2013 по 20.12.2015, тобто з перевищенням шестимісячного періоду нарахування, який встановлено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

В судовому засіданні 21.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 28.01.2016.

Регіональною філією «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в 26.01.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення.

Позивачем 28.01.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про заміну відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Розглянувши дане клопотання позивача суд відзначає наступне

Стаття 25 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи у зв'язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв'язок матеріального і процесуального права. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Частина 1 статті наводить однією з підстав процесуального правонаступництва - внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення).

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

23.02.2012 Верховною Радою України прийнято Закон України за № 4442-VІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2015 постановлено утворити Публічне акціонерне товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (Укрзалізниця), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, до якого входить Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» ().

Згідно статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015, Публічне акціонерне товариства «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до Положення про Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», філія має право від імені товариства, відповідно до наданих повноважень та довіреностей вчиняти правочини, укладати цивільні та господарські договори, вести претензійно-позовну роботу, виступати відповідачем у судах всіх інстанцій, з правом підпису усіх процесуальних документів, …

В матеріалах справи наявна довіреність від 01.12.2015 видана Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в.о. начальнику Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» представляти інтереси довірителя у судах з усіма правами що надані позивачу, стягувачу, відповідачу, …

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для здійснення процесуального правонаступництва відповідача - Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В судовому засіданні 28.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.08.2009 між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» (виконавець, позивач) було укладено договір з надання послуг з спостереження за пожежною автоматикою та технічному обслуговуванню установки пожежної автоматики № ЦСО9-103/04 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з надання послуги по спостереженню за установками пожежної автоматики, які підключені до обладнання системи пожежного спостереження (далі обладнання), технічному обслуговуванню такого обладнання та установки пожежної автоматики (далі - послуги) на об'єкті замовника, який розташований за адресою: м. Київ, східний тунель станції Київ-Пасажирський, далі - об'єкт.

Згідно з п. 1.2. договору замовник зобов'язується прийняти послуги, що зазначені в п. 1.1. цього договору, та оплатити їх в строки а розмірах, які обумовлені в цьому договорі.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг за період з березня 2013 року по березень 2015 року, та вересень, жовтень 2015 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1. договору він набуває чинності з 01.08.2009 і діє до 30.06.2010.

Згідно з п. 5.2. договору у випадку якщо жодна з сторін письмово не повідомить іншу про бажання припинити дію даного договору за один календарний місяць до дати його припинення даний договір вважається продовженим на один рік на тих же умовах, без обмеження кількості разів продовження дії договору.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не надано.

Згідно з п. 4.1. договору щомісячна вартість надання послуг, які зазначені в п. 1.1. даного договору становить разом з ПДВ 1 488,00 грн.

Пунктом 4.3. договору визначено, що замовник щомісячно перераховує на розрахунковий рахунок виконавця, але не пізніше 15 п'ятнадцятого) числа місяця наступного за звітним щомісячну вартість наданих послуг, які зазначені в п. 4.1. договору на підставі підписаних обома сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

Позивачем подано наступні акти надання послуг, які підписані та скріплені печатками обох сторін: № ТБ-9 від 31.03.2013, № ТБ-2 від 30.04.2013, № ТБ-1 від 31.05.2013, № ТБ-7 від 30.06.2013, № ТБ-8 від 31.07.2013, № ТБ-2 від 31.08.2013, № ТБ-4 від 30.09.2013, № ТБ-5 від 31.10.2013, № ТБ-2 від 30.11.2013, № ТБ-2 від 31.12.2013, № ТБ-8 від 31.01.2014, № 1891 від 28.02.2014, № 3753 від 31.03.2014, № 5575 від 30.04.2014, № 7401 від 31.05.2014, № 9272 від 30.06.2014, № 11127 від 31.07.2014, № 13004 від 31.08.2014, № 14891 від 30.09.2014, № 16780 від 31.10.2014, № 18696 від 30.11.2014, № 20608 від 31.12.2014, № 86 від 31.01.2015, № 2035 від 28.02.2015, № 4004 від 31.03.2015, № 16094 від 30.09.2015, 18061 від 31.10.2015.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для здійснення замовником свого обов'язку щодо оплати послуг є надання цих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань вартість наданих послуг у визначений договором строк не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 40 176,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних доказів надання позивачем послуг, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача їх вартості в розмірі 40 176,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач в порушення умов договору у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6.2.1. договору у разі порушення строків оплати, які визначені в п. 4.3. даного договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При укладанні договору сторони визначили нарахування пені за порушення зобов'язання щодо оплати за надані послуги до повного виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками становить 5 549,82 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 5 549,82 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 18 985,39 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 885,03 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 18 985,39 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 885,03 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати позивача по оплаті послуг адвоката в розмірі 2 647,06 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

18.08.2015 між позивачем (клієнт) та Адвокатом Глоба К.В. був укладений договір про надання правової допомоги № 180815-01/2015, за умовами якого адвокат зобов'язався надати правову допомогу та представляти інтереси в суді, в тому числі про стягнення заборгованості з ДТГО «Південно-Західна залізниця», гонорар за виконання якої становить 2 647,06 грн.

В якості доказів оплати позивачем гонорару адвокату Глоба К.В. подано платіжні доручення № 2406 від 28.08.2015 на суму 10 000,00 грн. та № 2437 від 04.09.2015 на суму 15 000,00 грн., які не підтверджують перерахування даних коштів адвокату, оскільки на них відсутні банківські відмітки (дата, підпис відповідальної особи та відбиток штампу банку).

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Підтвердженням того, що Глоба К.В. адвокат, є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 28.09.2012.

Матеріали справи свідчать, що позовна заява підписана представником ОСОБА_4 на підставі довіреності позивача, а представництво інтересів позивача в судових засіданнях здійснено ОСОБА_6, при цьому доказів того що останні є адвокатами та мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю не подано.

Таким чином, не підтверджено надання послуг саме адвокатом та належні докази оплати послуг того адвоката, яким надано були послуги.

Керуючись ст. 25, ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Здійснити заміну відповідача - Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної Безпеки» (04114, м. Київ, вул. Макіївська, 8/ н/п 127, ) 40 176 (сорок тисяч сто сімдесят шість) грн. 00 коп. основного боргу, 5 549 (п'ять тисяч п'ятсот сорок дев'ять) грн. 82 коп. пені, 18 985 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 39 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 1 885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 03 коп. - 3% річних, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 04.02.2016.

СуддяВ.В. Сівакова