КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа№ 910/29261/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Галюк Ю.Г.

від відповідача - 1 Борзенкова Ю.М.

від відповідача - 2 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 (суддя: Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета-Авто"

про стягнення грошових коштів,-

Постанову прийнято 04.02.2016 в зв`язку з оголошенням перерви в судовому засіданні 19.01.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «СК «Провідна» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Планета -Авто» про стягнення коштів в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2015 по справі № 910/29261/14 та прийняте нове рішення, яким відмовити ПАТ „СК „Провідна" в задоволені позовних вимог повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 прийнято апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", до провадження та призначено до розгляду на 22.10.2015, в складі колегій суддів: Сулім В.В., Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

22.10.2015 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву на 12.11.2015 на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 12.11.2015 на підставі ст. ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду скарги та розгляд справи відкладено на 01.12.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 розгляд апеляційної скарги відкладено на 07.12.2015 підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 № 09-52/1407/15 у зв'язку з перебування на лікарняному головуючого судді Суліма В.В., справу було передано на повторний автоматичний розподіл.

Згідно з протоколу повторного автоматичного розподілу, справу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 07.12.2015 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. на 19.01.2016.

Представник позивача та відповідача- 1 в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача - 2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та правомірним, а тому просив в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Крім того, до суду від представника відповідача - 2 надійшли письмові пояснення на подану апеляційну скаргу, відповідно до яких, представник-відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача - 2 не перешкоджає вирішенню справи по суті, проти даного не заперечували представники позивача та апелянта, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача - 2.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача - 1, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

03.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) був укладений договір № 06/0667432/9069/13 добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Об'єктом договору добровільного страхування є транспортний засіб «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

20.01.2014 в с. Крюковщина Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем «Джилі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Київська в напрямку м. Києва скоїв зіткнення з автомобілем марки ЗІЛ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який рухався попереду в попутному напрямку. Від зіткнення автомобіль «Джилі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, відкинуло на зустрічну смугу, де рухався автомобіль «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Мітсубіщі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується відповідною довідкою органів ДАІ.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2014 по справі № 369/8965/14-п та постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2014 по справі № 369/13234/14-п, було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 20.01.2014 відбулась внаслідок порушення водіями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно, Правил дорожнього руху України.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем, як страховиком потерпілої особи, було перераховано страхове відшкодування, відповідно до умов договору добровільного страхування, в розмірі 74 340,94 грн. та 10 448,78 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 002142 від 20.06.2014 та № 0039288 від 01.09.2014.

Здійснивши страхову виплату потерпілій особі, позивач 13.11.2014 звернувся з регресною вимогою № 615-15/ФПА до відповідача -1 та № 616-15/ФПА до відповідача - 2.

Вказані вимоги залишилися поза увагою відповідача -1 та відповідача - 2.

Зважаючи на зазначене, позивач звернувся із позовом до суду до відповідачів, мотивуючи свої вимоги правом на відшкодування останніми в порядку регресу, коштів сплачених за відновлювальний ремонт автомобіля, пошкодження якого відбулася в результаті протиправних дій їх страхувальників.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, обґрунтовує це тим, що після підписання угоди про відступлення права вимоги, він не отримував належного повідомлення від нового кредитора, а тому останній, враховуючи приписи чинного законодавства України, не має права на отримання коштів в порядку регресу від відповідача.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої постраждав автомобіль страхувальника позивача, сталася з вини водіїв автомобіля «Джилі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_6, який є працівником відповідача-2, який в свою чергу є страхувальником відповідача - 1 та водія ЗІЛ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, - ОСОБА_7

Відповідно до приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Господарським судом міста Києва було встановлено, а наявними матеріалами справи підтверджується, що згідно із акту виконаних робіт та акту виконаних робіт № НМ-К-00513 від 23.04.2014 (складено ТОВ «Ніколь-Моторс») вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 74 340,94 грн, а згідно додаткового акту виконаних робіт № НМ-К-03123 від 04.08.2014 вартість відновлювальних робіт диску становить 10 448,78 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку, що до відшкодування підлягає загальна сума збитку (без урахування виплат, здійснених відповідачем - 1) за обома актами виконаних робіт від 23.04.2014 та 04.08.2014 в розмірі 84 789,72 грн.

Проте, колегія судів не погоджується із таким висновком місцевого суду, та вважає, що судом в даному випадку матеріали справи та наявні докази досліджені не всебічно та неповно, зважаючи на наступне.

Згідно із довідкою Відділу ДАІ Києво-Святошинського району, автомобіль марки «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті ДТП отримав такі механічні пошкодження: передній бампер; переднє ліве колесо; переднє ліве крило; передні ліві двері.

Відповідно до акту виконаних робіт № НМ-К-00513 від 23.04.2014, складеного ТОВ «Ніколь-Моторс», працівниками СТО було виконані роботи щодо шиномонтажу 1-го колеса, підготовки до фарбування диску, фарбування диску.

Тобто, працівника СТО, відповідальними за відновлювальний ремонт автомобіля, останній був оглянути повноцінно, включаючи колеса та диски автомобіля та проведені всі необхідні роботи по відновлювальному ремонту.

Потерпіла особа, при отриманні вказаного автомобіля після відновлювального ремонту жодних зауважень та заперечень щодо повноти такого ремонту до працівників СТО не мала, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, на підтвердження зазначеного, а також вказане не було доведено представниками позивача в судах обох інстанцій.

В той же час, 04.08.2014, тобто майже через 4 місяці, ТОВ «Ніколь-Моторс» складає ще один акт виконаних робіт № НМ-К-03123 на суму 10448,78 грн. щодо заміни диску стального, який позивач зазначає, що також був пошкоджений в ДТП, що мала місце 20.01.2014.

Проте, колегія суддів не приймає даний акт як належний доказ того, що вказаний диск стальний був пошкоджений саме в ДТП, що мала місце 20.01.2014, оскільки: по-перше такий акт був складений через 7 місяців після ДТП, в попередньому акті виконаних робіт від 23.04.2014 виконувалися роботи щодо шиномонтажу колеса та фарбування диска, а отже, він оглядався працівниками СТО та ними не було встановлено будь-яких пошкоджень (про зазначене не має відповідного запису у акті виконаних робіт), претензій щодо відновлювального ремонту потерпіла особа до працівників СТО не мала, а по -друге, відповідно до вказаних актів, станом на 23.04.2014 автомобіль марки «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 мав пробіг 55905, в а станом на 04.08.2014 - 56285, що говорить про те, що автомобіль після відновлювального ремонту використовувався за своїм прямим призначенням, а отже факт пошкодження диска саме в результаті ДТП, що мала місце 20.01.2014 не є доведеним.

Крім того, у довідці ДАІ зазначено, що пошкоджено було переднє ліве колесо, а відповідно до згаданого акту не вбачається можливим встановити, що ремонту/заміні підлягав саме диск переднього лівого колеса, що було пошкоджено в результаті ДТП, що мала місце 20.01.2014, а отже в цей час могли ремонтувати будь-який диск з 4-х наявних.

До того ж в матеріалах справи наявний акт огляду транспортного засобу «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 10.07.2014 (після здійсненого відновлювального ремонту автомобіля «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1) в якому зазначено про тріщину диска колеса, який підлягає заміні.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення збитків в розмірі 10448,78 грн. є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням доказів, наявних в матеріалах справи , пояснень, наданих представниками сторін, та встановлених фактів, дійшов висновку, що доведеною та обґрунтованою є сума збитків, в розмірі 74340,94 грн.

В той же час, апелянт звертаючись із апеляційною скаргою до суду, зазначає, що при визначені суми, що підлягає відшкодуванню, необхідно враховувати коефіцієнт фактичного зносу автомобіля.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

В матеріалах справи наявний звіт № 00523/КВ від 17.02.2014 про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, наданого представником позивача до матеріалів справи, відповідно до якого, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 0,5231, а вартість деталей, що замінюються - 52134,97 грн., проте в порушення норм чинного законодавства України, позивачем, при направлені відповідачу регресної вимоги та при розрахунку суми відшкодування він врахований не був.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Вказана правова позиція врахована також в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15.

Відповідачем - 1, при здійснені власного розрахунку суми, що підлягає відшкодуванню за пошкоджений транспортний засіб особою, автомобіль якої застрахований у нього, був врахований коефіцієнт фактичного зносу, визначений саме за актом позивача, тобто в розмірі 0,5231 та визначено, що відшкодуванню сума в розмірі 47096,14 грн.

В той же час, відповідачем було враховано, що згідно із постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2014 по справі № 369/8965/14-п та постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2014р. по справі № 369/13234/14-п, було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 20.01.2014 відбулась внаслідок порушення водіями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно, Правил дорожнього руху України.

Тобто винним в даному ДТП є дві особи.

Згідно з п. 8 постановою Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини.

Отже, з урахуванням зазначеного, відповідачем - 1 був здійснений розрахунок суми, що підлягає відшкодуванню саме ним (з яким повністю погоджується суд апеляційної інстанції) в розмірі 26482,80 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу - 0,41 (за актом установи, до якої звернувся сам відповідач - 1).

А відповідно до акту оцінки, що був здійснений за замовленням позивача, коефіцієнт зносу становить 0,5231, а отже сума відшкодування повинна була становити 23548,07 грн., тобто менше, ніж визначив та сплатив відповідач - 1 (з урахуванням 2 -х винних осіб у ДТП).

Частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Факт оплати страхового відшкодування позивачу відповідачем - 1 у розмірі 26 482,80 грн., підтверджується платіжним дорученням № 9318 від 05.02.2015.

Відповідно до штампу канцелярії Господарського суду міста Києва, позов до відповідачів був поданий в грудні 2014, а рішення по вказаному спору, прийняте 27.07.2015, тобто в процесі розгляду спору, до постановлення рішення по суті, відповідачем - 1 була перерахована сума відшкодування в повному обсязі, а тому Господарський суд міста Києва правомірно припинив провадження по справі в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, зважаючи на те, що колегією суддів було встановлено неправомірність стягнення з відповідачів коштів за ремонт диска, відповідно до акту виконаних робіт від 04.08.2014, а також те, що відшкодуванню підлягає сума за відновлювальний ремонт з урахуванням фактичного зносу та зважаючи на те, що відповідачем -1 сума збитків в розмірі 26482,80 грн. як шкода, спричинена третій особі з вини працівника їх страхувальника ТОВ»Планета-Авто», була сплачена в процесі розгляду спору в суді першої інстанції, в задоволені позовних вимог до ТОВ «Планета-Авто» варто відмовити.

Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції, в процесі повного та всебічного дослідження всіх наявних матеріалів справи та доказів, наданих представниками сторін, було встановлено, що до суми, яка підлягає відшкодуванню за вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 потрібно застосовувати коефіцієнт фактичного зносу деталей, рішення місцевого суду в частині задоволення вимог щодо стягнення з відповідача - 1 на користь позивача суми в розмірі 12912,06 грн. - підлягає скасуванню, та відмові в задоволені такої вимоги.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2015 у справі № 910/29261/14 підлягає частковому скасуванню.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуг перекладача, адвоката, та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволені позову пропорційно на обох сторін.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 у справі № 910/29261/14 - скасувати частково.

В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета-Авто" на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" шкоди в порядку регресу в розмірі 26360,84 грн. - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598), або з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137), на будь-який рахунок виявлений державним виконавцем під час виконання рішення судовій збір за подання позову в розмірі 570,63 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 913,50 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/29261/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов