ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 лютого 2016 р. Справа № 918/1339/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Рівнезалізобетон"

до відповідача-1 Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до відповідача- 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_3

від відповідача-1: представник ОСОБА_4

від відповідача-2: не з"явився

від третьої особи: не з"явився

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Рівнезалізобетон" (надалі Позивач або ПАТ "Рівнезалізобетон" або Товариство) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м.Рівне" (надалі Відповідач-1 або Банк або Промінвестбанк) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" (надалі Відповідач-2) в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 серпня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1089.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

Вказаний виконавчий напис нотаріуса № 1089 було вчинено на підставі кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 134/07 від 06.02.2007 року, договору про внесення змін № 608/07 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №134/07 від 25.04.2007 року, договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007 року та договору про внесення змін до Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 26.04.2007 року.

31 травня 2012 року державним виконавцем Полюхович H.A. відділу виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису № 1089, виданого 07.08.2009 року.

10 липня 2013 року постановою Вищого господарського суду України було залишено в силі постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року, згідно якої договір про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 26.04.2007 року між ВАТ «Рівнезалізобетон» та ВАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі відділення Промінвестбанку було визнано недійсним.

Таким чином, на сьогоднішній день правочин, на підставі якого було вчинено вищевказаний напис нотаріуса та відповідно відкрито виконавче провадження, визнаний судом недійсним. Відповідно у виконавчому написі № 1089 визначено розмір заборгованості, який є збільшеним по відношенню до зобов'язань за Договором про відкриття кредитної лінії № 134/07 від 06.02.2007 року, оскільки розмір безспірної заборгованості за виконавчим написом становить 1 350 000 грн., тоді як за Кредитним договором та Договором іпотеки ліміт кредитної лінії становить 1 300 000 грн..

Ухвалою суду від 16 грудня 2015 року замінено первісного відповідача-1 - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м.Рівне" (33028, м.Рівне, вул. С.Петлюри, 14-А,Код ) на належного відповідача-1 - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м.Київ-1, пров. Шевченка, 12).

Відповідач-1 надав суду письмовий відзив на позов в якому вимог Позивач не визнає посилаючись при цьому на таке.

Обставини вчинення третьою особою-нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог у даній справі, вже були предметом судового розгляду (за позовом позивача до відповідачів 1, 2 та третьої особи - про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) в господарському суді Рівненської області у справі №5019/1258/12, який своїм рішенням від 03.12.2012р., залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2013р., підтвердив законність дій нотаріуса та правомірність вчинення ним оспорюваного виконавчого напису №1089 від 07.08.2009р.

А відтак, вищевказані обставини вважаються встановленими (а відповідні підстави позовних вимог позивача у даній справі №918/1339/15 - спростованими вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили) та не підлягають доказуванню в силу ч.3.ст.35 ГПІК України.

Відповідно до п.2.ч.1 ст. 80 ГПК України, Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, Відповідач вважає, що провадження у справі №918/1339/15 у господарському спорі між тими ж сторонами (позивач, відповідач 1,2 та третя сторона), про той же предмет (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) і з тих же підстав, а саме: вчинення нотаріусом виконавчого напису з порушенням норм діючого законодавства, за відсутності підтвердження безспірності заборгованості позивача перед відповідачем 1 та невідповідності між обсягом зобовязань за кредитним договором і сумою на яку вчинено виконавчий напис нотаріуса) має бути припиненим, відповідно до п.2.ч.1 ст. 80 ГПК України.

Крім того у зазначеному відзиві Банк заявляє про застосування судом при вирішенні спору строків позовної давності так як вважає, що останні Позивачем пропущено з наступних причин.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1. ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В свою чергу, 30.11.2015р. позивач звернувся з позовною заявою до суду з вимогою щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, який був вчинений 07.08.2009р., тобто майже через 6 років з дати його вчинення, а отже по спливу майже вдвічі, встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності у 3 роки.

Підставою для звернення позивача до суду з вищевказаною вимогою у справі №918/1339/15 був правочин, а саме - Договір про внесення змін р/№ 1410 до Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №145/07 від 07.02.2007р., який був вчинений 26.04.2007р. представником позивача з перевищенням повноважень, та, в звязку з цим - на підставі позовної заяви позивача - був визнаний недійсним постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2013р. у справі №918/107/13-г.

При цьому в своїй позовній заяві про визнання вищевказаного правочину недійсним у справі №918/107/13-г, позивач вказує коли він довідався про порушення його права, яке полягало в укладенні вищевказаного договору про внесення змін до договору іпотеки : «у жовтні місяці 2012р. при розгляді у господарському суді Рівненської області позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню нам стало відомо, що між позивачем та банком, був укладений договір про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №145/07 від 26.04.2007р. Відповідно до цього договору банком видано ТзОВ «Світ виробів з металу» ще кредит на суму 250 000 грн. під іпотеку нашого майна.»

Таким чином, для визначення строків позовної давності в межах яких позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права - щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в тому числі і з підстави - порушення прав позивача, шляхом укладення договору про внесення змін до договору іпотеки №145/07 від 26.04.2007р., і визнання його згодом недійсним, слід керуватися моментом/датою з яко/го/ї відповідачу стало відомо про порушення його права.

Такими датами, зокрема, є :

1) дата коли був укладений (підписаний позивачем, відповідачем та нотаріально посвідчений) сам договір про внесення змін до договору іпотеки №145/07, а саме - 26.04.2007р. (дана обставина встановлена як постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013р., так і постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2013р. у справі №918/107/13-г . При цьому інформація щодо даного правочину була внесена нотаріусом до відповідних державних реєстрів: державного реєстру іпотек, єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та державного реєстру правочинів, а отже відомості про даний правочин носили і носять відкритий характер та були як на момент укладення вищевказаного правочину так і є на даний час доступними, відкритими та загальновідомими. Наведене свідчить про обізнаність позивача з фактом укладення даного правочину.

Виходячи з даної підстави - строк позовної давності за повязаними з даним правочином діями (в нашому випадку - вчиненням на його підставі виконавчим написом) - сплинув по закінченню трьох років з дати його вчинення, а саме - 26.04.2010р. ,(ч.1, ч.З. ст.254 ЦК України).

2) дата вчинення нотаріусом самого виконавчого напису №1089, а саме : 07.08.2009р.

Виходячи з даної дії (а саме вона оспорюється позивачем) - строк позовної давності сплинув по закінченню трьох років з дати його вчинення, а саме - 07.08.2009р. .(ч.І, ч.З. ст.254 ЦК України).

При цьому як встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 03.12.2012р у справі №5019/1258/12 та постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2013р. у справі №5019/1258/12, вчиненню даного виконавчого напису передувало (відповідно до ст.35 ЗУ «Про іпотеку») звернення відповідача 1 - банку до позивача - іпотекодавця та відповідача 2 з письмовою вимогою за вих.№01-01 597 2-09 від 03.04.2009р. про виконання зобовязань щодо повернення боргу по кредиту у розмірі 1 350 000,00 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом та застереженням про звернення стягнення на заставне майно у випадку невиконання даної вимоги. При цьому, вищевказаними судовими рішеннями встановлено обставини отримання даної вимоги як позивачем так і відповідачем 2 та залишення її зазначеними особами без виконання, що і стало підставою для вчинення виконавчого напису (стор. 7 постанови Вищого господарського суду України від 16.04.2013р. у справі №5019/1258/12).

Таким чином позивач - іпотекодавець ще навіть до моменту вчинення власне виконавчого напису знав (і це встановлено вищевказаними судовими рішеннями у справі №5019/1258/12) про факт вимоги до нього щодо повернення тіла кредиту в сумі 1 350 000,00 грн., проте жодних заперечень банку-відповідачу 1 з цієї підстави не висловив, а отже визнав дані вимоги і свою відповідальність та обовязок щодо їх виконання.

Не висловлював позивач жодних заперечень, та не оскаржував до суду у встановленому порядку, і дій державної виконавчої служби спрямованих на стягнення з нього суми кредиту 1 3500 00 грн. (та інших нарахувань) при винесенні державним виконавцем та отриманні позивачем постанови від 31.05.2012р. про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом №1089 від 07.08.2009р., про що позивач сам зазначає у своїй позовній заяві (2 стор.), при цьому детально описуючи, які суми належали до стягнення з нього згідно оспорюваного виконавчого напису (2стор. позовної заяви позивача), в т.ч. зазначаючи і суму за тілом кредиту 1 350 000,00 грн..

Всі вищенаведені обставини вказують на факт обізнаності позивача з вчиненням нотаріусом - третьою особою виконавчого напису №1089 від 07.08.2009р..

Не вказував позивач і дану обставину (укладення договору про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №145/07 від 26.04.2007р.) як підставу для визнання недійсним оспорюваного виконавчого напису під час розгляду (липень 2012р. (дата подачі позивачем позову) - квітень 2013р. (дата остаточної постанови ВГСУ у даній справі)) господарським судом справи № 5019/1258/12, за його ж позовом до відповідача 1, 2 та третьої сторони, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, хоча дана обставина йому на той час була відома, що ним додатково було підтверджено у своїй позовній заяві про визнання вищевказаного правочину недійсним у справі №918/107/13-г..

3) дата, яку позивач сам зазначив в своїй позовній заяві при зверненні до суду з позовом про визнання вищевказаного правочину недійсним (арк.2) у справі №918/107/13-г, а саме - жовтень 2012р.

Виходячи з даної підстави - строк позовної давності сплинув, по закінченню трьох років, в тому числі і з дати, коли позивачу, за його словами, стало відомо про укладення даного правочину. а саме - жовтень 2015р.(ч.З. ст.254 ЦК України).

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, Відповідач-1 стверджує, що станом на момент подання позивачем позову у даній справі №918/1339/15, а саме, станом на 30.11.2015р., сплинули строки позовної давності у межах яких позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в т.ч. і з підстави недійсності договору про внесення змін до договору іпотеки №145/07 від 26.04.2007р.

При цьому, Відповідач-1 зазначає, що посилання представника позивача, в судовому засіданні 18.01.16р., на те. що строки позовної давності щодо визнання виконавчого напису нотаріуса №1089 від 07.08.2009р. він відраховує з моменту винесення постанови Вищого господарського суду України від 10.07.2013р. у справі №918/107/13-г, яким було визнано недійсним договір про внесення змін до договору іпотеки №145/07 від 26.04.2007р., не відповідають чинному законодавству, зокрема ст. ст.256, 260, ч.І ст.261 ЦК України, оскільки, як вже було зазначено вище, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.І. ст.261 ЦК України), а не з моменту винесення судом рішення за результатами розгляду вимог цієї особи, що захисту її порушеного права.

Відповідач-2 відзиву на позов суду не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив.

До господарського суду повернулися ухвали, які направлялась на адресу відповідача-2, а саме вул.Б.Штейнгеля, 3А, с.Городок, Рівненського району, Рівненської області, з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того частиною першою статті 64 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до ОСОБА_5 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням Відповідача-2 є вул.Б.Штейнгеля, 3А, с.Городок, Рівненського району, Рівненської області.

Таким чином суд вважає, що Відповідач-2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а відтак, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача-2 за наявними у ній матеріалами.

Третя особа надала суду письмові пояснення по суті спору в яких зазначає, що виконавчий напис вчинено на підставі безспірних документів, як того вимагає Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМУ №1172 від 29.06.99р., та які були надані Банком.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

06.02.2007р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" (позичальник) укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №134/07, за умовами якого, банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 1300000 грн., на умовах, встановлених цим договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відкрите акціонерне товариство "Рівнезалізобетон" (іпотекодавець) та Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк (іпотекодержатель) 07.02.2007р. уклали Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №145/07, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_6 07.02.2007року за р/№ 280 (далі - договір іпотеки).

Відповідно до п.1.1 цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору про відкриття кредитної лінії №134/07 від 06.02.2007р., укладеного між іпотекодержателем та позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" за умовами якого останній зобовязаний в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути іпотекодержателю до 06 лютого 2009 року кредит в розмірі 1 300 000, 00 грн., відсотки за користування ним у розмірі 16% річних, комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 0,15% від ліміту кредитної лінії та комісійну винагороду за управління кредитом у формі кредитної лінії у розмірі 1,0% від ліміту кредитної лінії, у тому числі відсотки за неправомірне користування кредитом у розмірі 25,0% річних, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно п.1.2. предметом іпотеки є нежитлові будівлі іпотекодавця, загальною площею 3885,9 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 133000,00 кв.м., що знаходиться за адресою:35331, Рівненська область, Рівненський район, с.Городок, вул. Штейнгеля барона, буд. №3 і складається з будівлі арматурного цеху, будівлі складу готової продукції та будівлі майстерні.

Підпунктом 5.2.2. договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися шляхом звернення іпотекодержателем до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або до господарського суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

В матеріалах міститься письмова вимога про усунення порушення виконання основного зобов'язання № 01-01/597/2-09 від 03.04.2009 року з відміткою про одержання Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" 14. 04. 2009 за №4.

07.08.2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1089, яким запропоновано задовольнити вимоги Промінвестбанка у розмірі 1718075 грн. 24 коп. в тому числі: розмір основного зобов'язання 1350000,00 грн., несплачені в строк відсотки по кредиту в сумі 192130,11 грн. - період нарахування з 09.02.2009р. по 06.08.2009р., несплачена комісійна винагорода за управління кредитною лінією - в сумі 2083,51 - період нарахування з 01.01.2009р. по 31.01.2009р., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 155211,74 за період з 09.02.2009р. по 06.08.2009р., пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - в сумі 18649,88 період нарахування з 01.12.2008 року по 06.08.2008р., та витрати по вчиненню виконавчого напису в сумі 2500,00 грн..

31.05.2012р. державним виконавцем Полюхович Н.А. відділу виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №1089, виданого 07.08.2009р., та надано боржнику строк для добровільного виконання до 07.06.2012р..

10 липня 2013 року постановою Вищого господарського суду України було залишено в силі постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року, згідно якої договір про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 26.04.2007 року між ВАТ «Рівнезалізобетон» та ВАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі відділення Промінвестбанку було визнано недійсним.

Таким чином, на сьогоднішній день правочин, на підставі якого було вчинено вищевказаний напис нотаріуса та, відповідно, відкрито виконавче провадження, визнаний судом недійсним. Відповідно у виконавчому написі № 1089 визначено розмір заборгованості, який є збільшеним по відношенню до зобов'язань за Договором про відкриття кредитної лінії № 134/07 від 06.02.2007 року, оскільки розмір безспірної заборгованості за виконавчим написом становить 1 350 000 грн., тоді як за Кредитним договором та Договором іпотеки ліміт кредитної лінії становить 1 300 000 грн..

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

Визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню є самостійним способом захисту і застосовується в тому випадку, коли порушене суб'єктивне право позивача.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, заставою або іншими видами забезпечення, встановленими договором або законом.

Частина 1 ст. 575 ЦК України, визначає іпотеку, як заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Так, відповідно до частин 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Виконавчий напис (окрім вимоги про неоплату чеку) вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, знаходження боржника або стягувача.

Пунктом 283 названої вище Інструкції передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальної дії нотаріусами України встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевіряти, чи подані на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Із вище викладених положень діючого законодавства вбачається, що виконавчий напис може бути вчинений нотаріусом лише у випадку наявності документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, яка виникла на підставі певного зобов'язання.

Виходячи зі змісту наведених вище норм діючого законодавства, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору зі сторони боржника стосовно її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Зокрема, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у відповідності до приписів статті 43 ГПК України, суд зазначає наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦКУ встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦКУ).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року у справі №918/107/13-г, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2013 року, визнано договір від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007 року недійсним.

Таким чином договір від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007 року є недійсним з моменту його вчинення.

Відтак Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007 року забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору про відкриття кредитної лінії №134/07 від 06.02.2007р., укладеного між іпотекодержателем та позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" за умовами якого останній зобовязаний в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути іпотекодержателю до 06 лютого 2009 року кредит саме в розмірі 1 300 000, 00 грн., відсотки за користування ним у розмірі 16% річних, комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 0,15% від ліміту кредитної лінії та комісійну винагороду за управління кредитом у формі кредитної лінії у розмірі 1,0% від ліміту кредитної лінії, у тому числі відсотки за неправомірне користування кредитом у розмірі 25,0% річних, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором.

Однак у виконавчому написі, що оспорюється Позивачем, розмір основного зобов"язання, для погашення якого пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, вказано в розмірі 1 350 000, 00 (один мільйон триста п'ятдесят тисяч) грн., що на 50 000, 00 грн. більше ніж зазначено в договорі іпотеки.

Враховуючи вищенаведене документи, які покладені в основу виконавчого напису від 07 серпня 2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №1089, не є безспірними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі.

Заперечення Промінвестбанку, наведені у відзиві, є необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Підставою позову у справі №5019/1258/12 за позовом ВАТ "Рівнезалізобетон" до Акціонерного комерційного промислово-інвестеційного банку в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м.Рівне" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було те, що спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням приписів ст. ст. 5, 131 Закону України "Про нотаріат", тобто, вчинений нотаріусом за межами свого нотаріального округу. Крім цього, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням ст. 88 Закону України "Про нотаріат", у звязку з відсутністю документів, які підтверджують безспірність заборгованості та іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що також є порушенням частини 2 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 (надалі - Інструкція № 20/5 від 03.03.2004), та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік №1172 від 29.06.1999 ). Водночас, в порушення приписів ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі невірно вказаний строк, за який провадиться стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів. Також позивач зазначав, що договір майнової поруки припинився в силу частини 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, якою заборонено змінювати основне зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього, оскільки майновий поручитель поручався за зобовязання Позичальника на суму кредиту 1300000,00 грн., а не за 1350000,00 грн. як зазначено у виконавчому написі, а тому в нотаріуса взагалі були відсутні правові підстави вчиняти виконавчий напис на договорі який припинився та за відсутності підтвердження безспірності стягуваної суми.

Тобто на те, що виконавчий напис від 07 серпня 2009 року вчинено на підставі недйсного правочину (договору від 26.04.2007 про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007 року) Позивач не посилався у позові по справі №5019/1258/12.

В той же час у позові по справі №918/1339/15 Позивач, як на підставу позову посилається на те, що виконавчий напис від 07 серпня 2009 року вчинено на підставі недйсного правочину (договору від 26.04.2007 про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007).

Таким чином підстави позову у справах №5019/1258/12 та №918/1339/15 не є ідентичними, а відтак відсутні підстави для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.І. ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На момент звернення Позивача до суду з позовом про визнання недійсним договору від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007р. (справа №918/107/13-г) даний договір, на підставі ст.204 ЦКУ, був дійсним та правомірним, так як судом недійсним не визнавався і його недійсність прямо не встановлена законом.

Відтак на зазначений момент виконавчий напис від 07 серпня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1089, не порушував прав та інтересів ПАТ "Рівнезалізобетон" з тих підстав, що був вчинений на підставі недійсного правочину (договору від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007), так як вказаний правочин був дійсним.

Договір від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 26.04.2007 року був визнаний недійсним постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року у справі №918/107/13-г, а відтак саме з даного моменту ПАТ "Рівнезалізобетон" стало відомо, що виконавчий напис від 07 серпня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1089, порушує його права, так як вчинений на підставі недійсного правочину (договору від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007), і відповідно, саме з даного моменту (22.04.2013 року) починається перебіг позовної давності на звернення з позовом про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином звернувшись до суду з позовом про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 30.11.2015 року, на підставі того, що правочин (договір від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007) визнаний судом недійсним, Позивач строків позовної давності не пропустив.

Крім того суд зазначає, що сам факт звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину не є підтвердженням того, що саме з зазначеного моменту правочин є недійсним. Як уже зазначалося вище правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена судом (ст.204 ЦКУ).

Правові наслідки недійсності правочину можуть застосовуватися тільки після визнання його недійсним у судовому порядку, крім випадків, якщо його недійсність прямо встановлена законом.

Позивач, як на підставу позову, посилається не на те, що договір від 26.04.2007р. про внесення змін до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 145/07 від 07.02.2007 є сам по собі недійсним, а на те, що даний договір 22.04.2013р. визнано судом недійсним постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року у справі №918/107/13-г.

Відтак посилання Відповідача-1 на те, що ПАТ "Рівнезалізобетон" звернулося до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 серпня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1089, після спливу позовної давності не грунтується на законі та є безпідставним.

На підставі ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд даної справи покладається на відповідачів.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Виконавчий напис від 07 серпня 2009 року, вчинений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1089, визнати таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" ((01001, м.Київ-1, пров. Шевченка, 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнезалізобетон" (33013, м.Рівне, вул.Бахарєва, 23, ) 609, 00 грн. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" ( вул.Б.Штейнгеля, 3А, с. Городок, Рівненського району, Рівненської області, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнезалізобетон" (33013, м.Рівне, вул.Бахарєва, 23, ) 609, 00 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 04 лютого 2016 року.

Суддя Марач В.В.