донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.02.2016 справа №905/2149/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Зубченко І.В. Радіонова О.О., Стойка О.В.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу не з'явився не з'явився Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», м.Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від10.11.2015р.(повний текст підписано 12.11.2015р.)
у справі№905/2149/15 (суддя Колесник Р.М.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», м.Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Донецьк
простягнення 332429,78грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Донецьк про стягнення 332429,78грн. вартості поліпшення об'єкта оренди за договором оренди нежитлового приміщення б/н від 13.12.2013 р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2015р. (повний текст підписано 12.11.2015р.) у справі №905/2149/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що надані позивачем докази не дозволяють суду встановити факт проведення поліпшень позивачем орендованого майна, в контексті змісту договору оренди, та визначити вартість таких робіт, що підлягали б відшкодуванню на користь позивача. Крім того, позивачем не надано доказів отримання письмового дозволу відповідача на проведення ремонтних робіт.

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 10.11.2015р.(повний текст підписано 12.11.2015р.) у справі №905/2149/15 скасувати і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав позивача. Апелянт стверджує, що рішення прийнято судом за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Так, скаржник зазначив, що судом не надано належної уваги тому факту, що користуючись правом, передбаченим ч.1,3 ст.778 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачем було здійснено ряд поліпшень приміщення на загальну суму 332429,78грн. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості здійснених поліпшень всупереч приписам п.1,2 ч.3 ст.776 ЦК України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.01.2016р. у справі №905/2149/15 відстрочено Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» сплату судового збору за подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016р.

Від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням секретаря другої судової палати від 04.02.2016р. було змінено колегію суддів та сформовано її в наступному складі: Зубченко І.В. (головуючий), Радіонова О.О., Стойка О.В.

У судове засідання 09.02.2016р. представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

13.12.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір).

За умовами п.1.1 договору орендодавець передає орендарю, а орендар приймає у тимчасове платне користування (далі - оренда) на строк та на умовах даного договору нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - приміщення).

Відповідно до п.1.2 загальна площа приміщення становить 136,1кв.м. Приміщення складається з нежитлових приміщень №1 та №3 (групи приміщень №1-188 (в літ. А)

Згідно з п.1.5 приміщення передається з метою використання його для розміщення відділення орендаря, що є банківською установою.

За приписами п.3.1 приміщення передається орендодавцем і приймається орендарем по акту прийому-передачі (далі - акт), що є додатком №1 до цього договору, в термін не пізніше п'яти календарних днів з моменту набрання чинності цим договором.

Після закінчення строку дії даного договору або у випадку його дострокового розірвання, приміщення повертається орендодавцю протягом семи календарних днів за відповідним актом (додаток №2 до цього договору) у стані не гіршому, ніж на момент його передачі в оренду, з урахуванням нормального (природного) зносу (п.3.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору строк оренди складає тридцять п'ять місяців з 13 грудня 2013р. по 13 листопада 2016р. включно.

На підставі акту приймання-передачі 13.12.2013р. відповідач передав, а позивач прийняв визначене договором приміщення.

Листом №15-18072 від 25.12.2014р. позивач повідомив відповідача про своє бажання припинити дію договору з 26.12.2014р.

26.12.2014р. сторонами було складено акт приймання-передачі про повернення орендованого приміщення.

Посилаючись на ту обставину, що після прийняття приміщення в оренду за договором оренди нежитлового приміщення від 13.12.2013р. було проведено його поліпшення на загальну суму 332429,78грн., Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 332429,78грн. вартості поліпшення об'єкта оренди на підставі ч. 3 ст. 778 ЦК України та п.8.4 договору.

До матеріалів справи позивачем було додано низку первинних документів (договори, акти, кошториси), що містять інформацію про замовлення позивачем певних робіт та послуг у різних суб'єктів господарювання з метою прилаштування орендованого приміщення до вимог позивача, проведення ремонту, тощо, зокрема щодо придбання та встановлення в приміщенні системи безпеки (охоронної, пожежної сигналізації, відео спостереження та запису), встановлення металевих конструкцій касових вузлів, проведення будівельних робіт, всього на загальну суму 470942,18грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення б/н від 13.12.2013р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобов'язання.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені в ст.283 ГК України.

Згідно з ч.3 ст. 773 ЦК України наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

За приписами ст. 778 ЦК України, до якої апелює позивач, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Отже, орендар має право вимагати відшкодування витрат на поліпшення майна лише за наявності згоди орендодавця на проведення такого поліпшення.

Відповідно до пункту 5.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» вирішуючи спори, пов'язані з використанням орендарем прав, визначених частиною третьою статті 773 і статтею 778 ЦК України та частиною третьою статті 23 Закону «Про оренду державного та комунального майна», господарський суд повинен мати на увазі, що згода орендодавця на вчинення відповідних дій щодо орендованого майна має бути викладена у певній документальній формі, якщо така можливість не передбачена у самому договорі оренди (найму).

Відповідно до п.8.1 договору під поліпшеннями у рамках даного договору сторони розуміють проведення будь-яких робіт, пов'язаних з модернізацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо з використанням будь-яких матеріалів, що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які очікується одержати у майбутньому при використанні приміщення.

Пунктом 8.2 договору сторони визначили, що орендарю дозволяється за рахунок власних коштів проведення поліпшення приміщення в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізації та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця та інших поточних ремонтів.

Будь-які поліпшення приміщення, крім зазначених в п.8.2 договору, можливі тільки за письмовою згодою орендодавця (п. 8.3. договору).

Відповідно до п.8.4 договору поліпшення орендованого приміщення, що здійснені орендарем за рахунок власних коштів за письмовою згодою орендодавця, підлягають поверненню орендарю (у разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню) або їх вартість враховується в оплату орендної плати за залишковою вартістю таких поліпшень та з урахуванням їх фізичного зносу.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 332429,78грн., що складаються із вартості понесених ним витрат на поліпшення орендованого майна.

В обґрунтування понесених витрат позивач надав суду договори, акти, кошториси, що містять інформацію про замовлення позивачем певних робіт та послуг у різних суб'єктів господарювання на загальну суму 470942,18грн.

З аналізу п.8.1 договору вбачається, що кваліфікаційною ознакою, що дає підстави віднести ті чи інші роботи до поліпшень орендованого майна, є те, що вони призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які очікується одержати у майбутньому при використанні приміщення. Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вчинені позивачем роботи із монтажу пожежної та охоронної сигналізації та поточних ремонтів відповідають зазначеній вище кваліфікаційній ознаці.

Крім того, надані позивачем копії договорів, актів та рахунків не підтверджують понесення витрат на оплату встановлення додаткового обладнання та проведення ремонтів. А відшкодуванню підлягають саме витрати, понесені орендарем на поліпшення орендованого майна.

Стосовно заявленої до стягнення суми, судова колегія зазначає, що вона є суперечливою з огляду на наступне. До матеріалів справи додано копії первинних документів, що засвідчують придбання, встановлення та монтаж обладнання охоронної та пожежної сигналізації, виготовлення та монтаж металевих конструкцій касових вузлів та проведення ремонту на загальну суму 470942,18грн. Однак до стягнення позивачем заявлена сума у розмірі 332429,78грн. У зв'язку з цим неможливо встановити, які саме поліпшення відносяться до тих, про відшкодування вартості яких заявлено позов.

Відповідно до Листа Державного комутету України з будівництва та архітектури №7/7-401 вiд 30.04.2003р. «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів» капітальний ремонт будiвлi - це комплекс ремонтно-будiвельних робіт, який передбачає замiну, вiдновлювання та модернiзацiю конструкцiй i обладнання будiвель у зв'язку з їх фiзичною зношенiстю та руйнуванням, полiпшення експлуатацiйних показникiв, а також покращення планування будiвлi i благоустрою територiї без змiни будiвельних габаритiв об'єкта. Капiтальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робiт експлуатацiї будiвлi в цiлому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робiт, який передбачає систематичне та своєчасне пiдтримання експлуатацiйних якостей та попередження передчасного зносу конструкцiй i iнженерного обладнання. Якщо будiвля в цiлому не пiдлягає капiтальному ремонту, комплекс робiт поточного ремонту може враховувати окремi роботи, якi класифiкуються як такi, що вiдносяться до капiтального ремонту (крiм робiт, якi передбачають замiну та модернiзацiю конструктивних елементiв будiвлі). Поточний ремонт повинен провадитись з перiодичнiстю, що забезпечує ефективну експлуатацiю будiвлi або об'єкта з моменту завершення його будiвництва (капiтального ремонту) до моменту постановки на черговий капiтальний ремонт (реконструкцiю).

Позивачем до матеріалів справи надано калькуляцію на ремонтні роботи, з якого вбачається, що в приміщенні проводилися роботи з армування стіни, виготовлення стіни з піноблоку (висота більше 3м), виготовлення стіни з ГКЛ, інші будівельні роботи.

З огляду на вищевикладене, ремонтні роботи, про які зазначає позивач, не можна віднести до поточного ремонту, що було дозволено здійснювати позивачу без окремого погодження із відповідачем. Разом з тим, в матеріалах справи відповідний дозвіл відсутній.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається отримання позивачем письмового дозволу відповідача на встановлення металевих конструкцій касових вузлів, не зважаючи на те, що їх встановлення не відноситься до випадків, що не потребують додаткового погодження з відповідачем. Не доведеним належними та допустимими доказами, в цій частині, є, взагалі, підставність віднесення таких робіт до поліпшення орендованого майна.

На підставі вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази не дозволяють суду встановити факт проведення поліпшень орендованого майна, в контексті змісту договору оренди, та визначити вартість таких робіт, що підлягали б відшкодуванню на користь позивача. А згідно з п.4 ст.129 Конституції України, статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання апелянта на Наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд» від 10.08.2004р. №150 судовою колегією не приймаються у зв'язку з наступним. Зазначаючи, що ряд проведених позивачем робіт, зазначені в цьому Наказі, позивач не уточнює, про які саме роботи йде мова. Крім того, не наведено жодних доказів, що в результаті таких дій відбулася модернізація, удосконалення та збільшення вартості орендованого приміщення.

В апеляційній скарзі позивач посилається на п.1, 2 ч.3 ст.776 ЦК України як на підставу задоволення позовних вимог. Однак, зазначена частина третя зазначеної статті передбачає право наймодавця на ремонт речі та відшкодування вартості ремонту лише у разі не проведення наймодавцем капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору. Проте, позивач не надав жодних доказів, що без проведення капітального ремонту передане йому приміщення не могло використовуватися за призначенням.

З огляду на викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 10.11.2015р.(повний текст підписано 12.11.2015р.) у справі №905/2149/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Приймаючи до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.01.2016р. було відстрочено сплату судового збору.

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не надало доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо строк (строки), на який судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5485,09грн. в дохід державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 10.11.2015р.(повний текст підписано 12.11.2015р.) у справі №905/2149/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.11.2015р.(повний текст підписано 12.11.2015р.) у справі №905/2149/15- залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ , вул. Дегтярівська, 27 Т, ідентифікаційний код 19017842) в дохід державного бюджету України судовий збір в розмірі 5485,09грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В.Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

О.В.Стойка

Надруковано 7 примірників: 2 - позивачу; 2 - відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГСДО