ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" лютого 2016 р.Справа № 916/4574/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кочуров А.О. за довіреністю № 01-20/422/01 від 02.11.2015р.

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного навчального закладу „Арцизький професійний аграрний ліцей" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 127 466,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Держаний навчальний заклад „Арцизький професійний аграрний ліцей" (далі по тексту - ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей") звернувся до господарського суду Одеської області із позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3) про стягнення грошових коштів в сумі 101 678,40 грн., обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. щодо здійснення своєчасного розрахунку за виділені під посіви земельні ділянки.

Згідно із заявою (вх. № 2-507/16 від 01.02.2016р.) ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей" збільшило розмір заявлених позовних вимог до суми 127 466,40 грн. Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом до розгляду як остаточна.

Представник відповідача в судове засідання по даній справі не з'явився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленнями суду, які були надіслані за адресою місцезнаходження ОСОБА_3 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: АДРЕСА_1, були повернуті суду у зв'язку із неможливістю вручення адресату. З огляду на викладене, відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи господарським судом. Оскільки ОСОБА_3 не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

09.07.2013р. між ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей" (Ліцей) та ОСОБА_3 (Підприємець) було укладено догові про спільну діяльність по обробці зерна на ланах учбового господарства, у відповідності до преамбули якого вказаний договір було укладено з метою спільної обробки земельної ділянки на ланах учбового господарства на площі 112 га по вирощуванню сільськогосподарських рослин для забезпечення учбового процесу в учбових групах ліцею за фахом „Тракторист-машинист с/г виробництва" і отримання доходів для ліцею та отримання зерна для Підприємця.

До обов'язків сторін за вказаним договором віднесено: Ліцей зобов'язується надати ділянку площею 112 га на ланах учбового господарства для вирощування сільськогосподарських рослин, а також проводити учням видову прополку та обробку ними на механізмах Підприємця. В свою чергу, Підприємець зобов'язується виділити насіння, добрива, паливо-мастильні матеріали, гербіциди, фунгіциди та інше.

Розділом „Взаєморозрахунки" договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. передбачено наступне: Підприємець отримує продукцію на потреби господарства. Ліцей за послуги, які надає Підприємець, виділяє 30 га посіву врожай якого видається Ліцею на його потребу та повертає насіння згідно норми на 1 га на площу 30 га в співвідношенні 1-1,5, або у грошовому відношенні. Кінцевий розрахунок за спільну діяльність погоджено закінчити до 30 жовтня щорічно, а саме до 2016 року.

Згідно з актом від 03.01.2014р., складеним представниками сторін, ОСОБА_3 була надана земля площею 52 га для спільної обробки згідно умов договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. Станом на 01.01.2014р. площа 52 га засіяна озимим ячменем.

Також, відповідно до акту від 20.04.2014р., підписаного сторонами, станом 22.04.2014р. згідно з умовами договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. додатково, окрім озимого ячменю, було засіяно соняшник на площі 37 га та кукурудзу на площі 26 га.

Як свідчить наявний у матеріалах справи розрахунок від 03.09.2014р. до вищезазначеного договору, заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем визначена в сумі 45 140 грн., що є вартістю 30 700 кг зерна, яка має бути передана ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей".

В свою чергу, на підставі додаткової угоди від 13.10.2014р. сторонами було погоджено розірвання договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р.

Як стверджує ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей", відповідач ані в грошову, ані в натуральному вигляді не здійснив розрахунок за використання земельної ділянки відповідно до умов договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р., незважаючи на визнання ним заборгованості шляхом підписання відповідного розрахунку та направлення позивачем відповідних претензій. Оскільки середня ціна реалізації зерна ячменю станом на грудень 2015 року складає 3,46 грн. за 1 кг (без ПДВ), ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей" в межах даної справи заявляються вимоги про стягнення із відповідача грошових кошті в сумі 127 466,40 грн., що є вартістю непереданого 30 700 кг зерна відповідно до умов вищезазначеного договору.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.ст. 1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Положеннями ст.ст. 1132, 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

В силу положень ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

В той же час, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як свідчить зміст та правові наслідки спірного договору про спільну діяльність, в результаті його вчинення:

- позивач передав у користування відповідачу на певний строку закріплену за ним земельну ділянку площею 112 га;

- відповідач був зобов'язаний вносити плату за користування ділянкою у натуральній формі (повернення насіння, вирощеного на землі);

- у зв'язку із невнесенням плати за користування ділянкою у натуральній формі (повернення насіння, вирощеного на землі), ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей" пред'являються вимоги про стягнення відповідної заборгованості.

З цього приводу слід зазначити наступне. З урахуванням того, що предметом спірного договору є право використання земельної ділянки, суд вважає за необхідне звернутись до приписів земельного законодавства, якими врегульовані відповідні питання.

Так, ст.ст. 92, 93 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Положеннями ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України „Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

В силу приписів ст. 21, 22 Закону України „Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

При цьому, положеннями ст. 15 Закону України „Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Отже, за всіма своїми ознаками, які являють собою всі визначені законом істотні умови договорів оренди землі, та правовими наслідками договір про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. слід кваліфікувати як договір оренди землі.

В силу положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, суд визнає укладений між сторонами по справі договір про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. удаваним правочином, який направлений на приховування насправді вчиненого договору оренди землі, у зв'язку з чим, правова кваліфікація відносин сторін має здійснюватись за правилами, встановленими для договорів оренди землі.

В силу приписів ст. 16 Закону України „Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

При цьому, положеннями ст. 79-1 Земельного кодексу України, що набрала чинності з 01.01.2013р., передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Згідно зі ст. 22 Закону України „Про оренду землі" орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Проте, в порушення наведених норм законодавства, спірний договір про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р.:

а) укладений без рішення органу виконавчої влади, уповноваженого на розпорядження землями державної власності, оскільки земельна ділянка, яка використовувалась ОСОБА_3, перебуває у фактичному користуванні ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей", яке є державною установою;

б) укладений без формування земельної ділянки як об'єкту цивільного обігу, тобто без встановлення її меж в натурі, присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі;

в) містить положення про натуральну форму плати за використання земельної ділянки державної власності, що заборонено законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, правова оцінка договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р., здійснена господарським судом, свідчить про його недійсність як удаваного правочину, направленого на приховування фактично вчиненого сторонами договору оренди землі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

У п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлення судом факту невідповідності договору про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р., на підставі якого виникли спірні правовідносини, вимогам закону на час його вчинення, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд доходить висновку про необхідність визнання цього договору недійсним за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, договір про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р. не може створювати для ОСОБА_3 обумовлених ним правових наслідків у вигляді внесення плати за користування земельною ділянкою як у грошовій, так і в натуральній формі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей" у повному обсязі.

Підсумовуючи все вищевикладене, відповідно до ст.ст. 202, 203, 215, 216, 235, 1130 - 1134 ЦК України, ст.ст. 79-1, 92, 93, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 21, 22 Закону України „Про оренду землі" позов ДНЗ „Арцизький професійний аграрний ліцей" задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України у зв'язку із відмовою у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Визнати недійсним договір про спільну діяльність по обробці землі на ланах учбового господарства від 09.07.2013р., укладений державним навчальним закладом „Арцизький професійний аграрний ліцей" до фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 08.02.2016р.

Суддя С.П. Желєзна