ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.02.2016 Справа № 905/3593/15

Господарський суд Донецької області в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянувши матеріали

за позовом -Товариства з обмеженою відповідальністю Совлад, м.Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м.Краматорськ

про стягнення 19191,70 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 14.12.2015р.,

відповідача не явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 19191,70 грн., з яких: заборгованість в розмірі 17769,00 грн., пеня в розмірі 1180,26 грн. і 3% річних в розмірі 242,44 грн. за неналежне виконання грошового зобовязання за договором

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається за укладений з відповідачем договір поставки № 15/447 від 17.06.2015 року, за яким позивач передав у власність відповідачу товар відповідно до специфікацію № 1 від 17.06.2015 року, а відповідач прийняв товар за видатковою накладною № РН-0000041 від 22 червня 2015 року, який повинен був сплатити в термін зазначений п.9.1, який не виконаний відповідачем, за що нарахована пеня відповідно до п.10.1 договору і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

03.02.2016 року до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з ненаданням позивачем відповідачу документів, передбачених пунктом 6.1 договору, що свідчить про ненастання факту поставки продукції за договором. Відповідач посилається на частину другу статті 613 Цивільного кодексу України та зазначає, що строк оплати прийнятого товару не настав.

Представник відповідача не скористався своїм законним правом на участь в судовому засіданні, про час і місце якого був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

За результатами оцінки доказів, наданих сторонами, а також доказів, які були витребувані, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Предметом і підставою даного спору є стягнення заборгованості за договором поставки № 15/447 від 17.06.2015 р. та нарахування за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання пені та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором № 15/447 від 17.06.2015 р. позивач передає у власність відповідачу, а позивач приймає та оплачує товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість визначається в специфікаціях до договору.

За своїм змістом та правовою природою договір № 15/447 від 17.06.2015 р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Пунктом 2.1 договору та специфікацією № 1 до нього від 17.06.2015 року сторони погодили умови щодо предмету поставки, його загальної кількості, одиниці виміру, ціни за одиницю виміру та загальної вартості, строк та умови оплати товару. Пунктом 10.6 договору встановлена відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у вигляді пені в 0,04% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ яка діяла у період прострочення.

Пунктом 13.2 договору встановлений строк його дії до 31.12.2016 року.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови для його виконання.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до пункту 6.3 договору, датою переходу права власності є дата, поставлена представником відповідача в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній) після огляду товару на зовнішні дефекти, документом, підтверджуючим такий перехід, є накладна (видаткова накладна).

Відповідно до специфікацією № 1 від 17.06.2015 за видатковою накладною № РН-0000041 від 22 червня 2015 року уповноваженим представником відповідача відповідно довіреності № 1172 від 22.06.2015 року отримано товар: лічильник газу ротаційний GMS-G40-40-1,0 У2-НЧ у комплекті з фільтром та фланцями з кріпленням в кількості одної одиниці на загальну суму 17769,00 грн. (з ПДВ), про що свідчать підписи та печатки уповноважених представників на накладній. Разом з товаром позивачем передано відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000122 від 22.06.2015 року на оплату товару, про що вказано в тексті видаткової накладної, та передано податкову накладну № 3 від 22.12.2014 року.

Відповідно до пункту 9.1 договору та Специфікації до нього розрахунок за поставлений позивачем товар здійснюється відповідачем протягом 10 календарних днів, з моменту поставки товару на склад відповідача шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на національній валюті України.

Таким чином оплата отриманого товару за видатковою накладною № РН-0000041 від 22 червня 2015 повинна відбуватися до 02.07.2015 року включно.

З 03.07.2015 року починається прострочення оплати.

Відповідач не виконав грошові зобовязання у встановлений термін за договором, в звязку з чим відповідачу направлялась позивачем претензія від 26 листопада 2015 року, за текстом якої позивач зазначає що на дату направлення даної претензії оплата товару на рахунок позивача не надходила та вимагає відповідача сплатити у семиденний строк суму боргу в розмірі 19037,08 грн., з яких: 17769,00 грн. боргу, пені в розмірі 1051,93 грн., 3% річних в розмірі 216,15 грн.

Оскільки на час вирішення спору залишилась частково несплачена сума боргу розмірі 17769,00 грн., господарський суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення заборгованості в цій сумі.

Однією з підстав заявленої позову є стягнення пені в розмірі 1180,26 грн. за період з 01.07.2015р. по 14.12.2015р. (166 днів).

Вирішуючи спір в частині нарахування пені, господарський суд виходить з наступного:

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено оплата отриманого товару відповідно до специфікації за видатковою накладною повинна відбуватися до 02.07.2015 року включно.

Оскільки відповідачем не виконанні умови оплати у встановлений договором строк, з 03.07.2015 року починається прострочення оплати.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що відповідальність за несвоєчасну сплату отриманого товару, її вид та розмір встановлюється виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Сторони передбачили пунктом 10.6 договору, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючій у період прострочення.

З наданого розрахунку, встановлено, що позивачем нарахована пеня за період з 01.07.2015 р. по 14.12.2015р. в загальному розмірі 17769,00 грн., що суперечить умовам договору, так як відповідно до нього пеня має бути нарахована з 03.07.2015 року ( 10 календарних днів від дня поставки).

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пеня обмежується відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців. Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приймаючи до уваги, що сторонами договором передбачені: а) строк виконання грошового зобовязання ; б) вид відповідальності за прострочення грошового зобовязання; в) розмір пені, а також доведено факт прострочення виконання боржником грошового зобовязання, господарський визнає законними вимоги позивача щодо її стягнення.

Зробивши власний розрахунок, господарський суд частково задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 1166,04 грн. за період з 03.07.2015 по 14.12.2015 року (164 грн.) відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який не виконав своєчасно грошові зобовязання 3% річних в сумі 242,44 грн. за період з 01.07.2015р. по 14.12.2015р.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд провівши власний розрахунок, частково задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в розмірі 239,52 грн. за період з 03.07.2015р. по 14.12.2015р.

Приймаючи до уваги, що позов виник з вини відповідача, на нього покладаються судові витрати пропорційно стягнутій сумі.

На підставі 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Совлад» частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», (Донецька область, м. Краматорськ 84306) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Совлад», ( м. Київ 02140, АДРЕСА_1) заборгованість в розмірі 17769,00 грн., пеню в розмірі 1166,04 грн., 3% річних в розмірі 239,52 грн., судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Видати накази після вступу в законну дію рішення господарського суду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено через місцевий господарський суд в

Суддя С.Ю. Гринько