РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/29584/15

За позовом Комунальної організації «Київмедспецтранс»

до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва

про стягнення заборгованості

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Шкурай Н.М. - за довіреністю від 16.04.2015р.;

від відповідача: Мірзова Н.В. - за довіреністю від 15.10.2015р.;

Савчук К.В. - за довіреністю від 26.05.2015р.

В судовому засіданні 20 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунальної організації «Київмедспецтранс» до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва про стягнення 27 887,80 грн. основного боргу, 7 854,43 грн. пені, 19 761,28 грн. інфляційних втрат, 3 705,07 грн. 3 % річних.

В судовому засіданні 16.12.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 27 887,80 грн. основного боргу, 7 487,68 грн. пені, 19 809,88 грн. інфляційних втрат, 2 362,65 грн. 3 % річних. Відповідна заява прийнята судом до розгляджу на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.11.2011 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/29584/15. Розгляд справи призначено на 16.12.2015 року.

В судовому засіданні 16.12.2015 року у справі оголошено перерву до 20.01.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2011 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (є правонаступником Київського міського центру екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф на підставі рішення Київської міської ради № 25/9082 від 21.02.2013 року) (орендар) (разом - сторони) укладено Договір № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі - Договір або Договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради про передачу майна в оренду, а саме: «Про надання дозволів на укладання договорів оренди, на продовження договорів оренди та внесення змін до рішення Київської міської ради з питань оренди» від 25.05.2011 року № 214/5601 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вулиця Дегтярівська, 25, корп. 2, для розміщення бюджетної установи (структурні підрозділи).

Балансоутримувачем нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вулиця Дегтярівська, 25, корп. 2 є Комунальне підприємство «Київмедспецтранс» (на підставі рішення Київської міської ради № 444/9932 від 13.11.2013 року перетворено з Державної організації медичного автотранспорту м. Києва).

Орендодавцем та балансоутримувачем передано орендарю об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі нежилого приміщення за адресою: вул. Дегтярівська, 25 від 17.11.2011 року.

Згідно з п. 2.1. Договору об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 524,5 кв.м., в т.ч. на 2 поверсі - 524,5 кв.м., згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину договору.

Пунктом 3.1. Договору оренди за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 року № 34/6250 та на дату підписання договору становить 1 грн. на рік.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.4. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.5. Договору оренди орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) (підприємство) Державна організація медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс», починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця (п. 3.6. Договору оренди).

Відповідно до п. 3.8. Договору вартість комунальних послуг , витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т.ч. покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з підприємством або організаціями, що надають такі послуги.

Пунктом 4.9. Договору орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальником таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, та пропорційну орендованій площі частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж. У місячний термін після укладення договору орендар повинен надати орендодавцю копії договорів, передбачених цим пунктом.

Згідно з п. 6.2. Договору оренди за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більшому розмірі, встановленого законодавством України.

Рішенням Київської міської ради від 25 травня 2011 року N 214/5601 «Про надання дозволів на укладання договорів оренди, на продовження договорів оренди та внесення змін до рішень Київської міської ради з питань оренди» визначено, що ставка орендної плати для відповідача встановлена в межах витрат на утримання об'єкту оренди.

Проте договорів в порядку п.п. 3.8., 4.9. Договору оренди відповідачем не укладено, зворотного суду не доведено.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору оренди сторонами погоджено, що витрати на охорону приміщення, зарплата обслуговуючого персоналу, утримання прилеглої території на 2011 рік складає 1 460,21 грн.

Додатковою угодою № 1 від 31.01.2013 року до Договору № 9 від 17.11.2011 року балансоутримувачем та орендарем погоджено, що орієнтовна сума відшкодування експлуатаційних витрат за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року становить 11 404,80 грн. Орієнтовна сума відшкодування споживання холодного водопостачання за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року становить 940,00 грн. Орієнтовна сума споживання теплової енергії за період з 01.01.2013 року по 15.02.2013 року становить 16 849,80 грн. Строк дії з моменту підписання та діє до 31.12.2013 року до повного виконання договірних зобов'язань.

Додатковими угодами №№ 2-5 від 25.03.2013 року, від 26.09.2013 року, 11.10.2013 року, 20.12.2013 року відповідно, сторонами вносилися зміни щодо вартості суми відшкодування суми електричної енергії, теплової енергії, водопостачання та водовідведення.

Додатковою угодою № 6 від 25.12.2013 року до Договору № 9 від 17.11.2011 року балансоутримувачем та орендарем погоджено, що сум споживання теплової енергії за період з 01.11.2013 року по 31.12.2013 року збільшується на 15 096,41 грн., з них по загальному фонду на 15 891,41 грн., по спеціальному - 14,63 грн. Сума відшкодування споживання холодного водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2013 року по 31.12.2013 року зменшується на 115,87 грн. по спеціальному фонду. Сума відшкодування споживання електричної енергії за період з 01.11.2013 року по 31.12.2013 року збільшується на 130,08 грн. по спеціальному фонду. Строк дії угоди з моменту підписання до 31.12.2013 року до повного виконання договірних зобов'язань.

Тобто відповідними договорами сторонами погоджено вартість витрат на утримання об'єкту оренди.

На виконання умов Договору оренди позивачем виставлено відповідачу акти виконаних робіт на споживання теплової енергії, акти виконаних робіт на експлуатацію та утримання приміщення, проте відповідачем частково оплачено вказані послуги, у зв'язку із чим заборгованість останнього станом на день розгляду спору складає 27 887,80 грн.

Листом № 330 від 12.08.2013 року та листом № 347 від 21.08.2013 року, направленими позивачу, відповідач існування заборгованості за комунальні послуги та експлуатацію і утримання приміщень в розмірі 30 838,84 грн. визнав.

На неодноразові претензії позивача відповідачем було відмовлено у виплаті заборгованості, оскільки передавальний акт Київського міського центру екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф (правонаступником якого є відповідач) в процесі реорганізації шляхом злиття останнього та Київської міської станції швидкої медичної допомоги не затверджений, що не дає змоги для реєстрації припинення юридичної особи, у зв'язку із чим, як зазначає відповідач, із відповідними вимогами слід звертатися до Комісії з реорганізації Київського міського центру екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф шляхом злиття з Київською міською станцією швидкої медичної допомоги та створення на їх майновій Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва.

04.03.2014 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (орендар) та Державною організацією медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс» (підприємство) (разом - сторони) укладено Договір № 1 про дострокове розірвання договору від 17.11.2011 року № 9 «Про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду», відповідно до п. 1 якого сторони прийшли до згоди розірвати за погодженням сторін Договір від 17.11.2011 року № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нежитлові приміщення по вулиці Дегтярівська, 25, корпус № 2) з 31.12.2013 року.

Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 31.12.2013 року відповідачем повернуто об'єкт оренди орендодавцю та балансоутримувачу (підприємству).

15.05.2014 року між відповідачем (сторона-1), що є правонаступником Київського міського центру екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф та позивачем (сторона-2), що є правонаступником Державної організації медичного автотранспорту м. Києва «Київмедавтотранс» укладено Договір № 1 погашення боргу (Договір-1), згідно з п. 1 якого сторона-1, як правонаступник усіх прав і обов'язків Київського міського центру екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф, визнає і підтверджує свій борг за Договором № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду на користь сторони-2, згідно акту звірки за січень-грудень 2013 року, в сумі 20 531,95 грн.

Відповідно до п. 2 Договору-1 сторона зобов'язується сплатити стороні-2 суму боргу зазначену в п. 1 договору в повному обсязі протягом 3 банківських днів з дня надходження відповідного фінансування.

Отже, сторонами змінено зобов'язання зі сплати заборгованості за січень-грудень 2013 року, яке виникло на підставі Договору № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.11.2011 року.

Відповідачем на виконання умов Договору-1 було оплачено 20 531,95 грн. заборгованості.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Договору № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.11.2011 року, у зв'язку із чим (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) просить стягнути з останнього 27 887,80 грн. основного боргу, 7 487,68 грн. пені, 19 809,88 грн. інфляційних втрат, 2 362,65 грн. 3 % річних.

Відповідач у відзиві зазначив, що стягнення відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг на підставі додаткових угод до Договору № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.11.2011 року є необґрунтованим, оскільки між ним позивачем повинен укладатися окремий договір відповідного змісту, який сторонами не укладений. Крім того, зазначає що є бюджетною установою, а зобов'язання перед позивачем не взяті на облік Головним управлінням Державної казначейської служби України.

У відзиві на позові відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимоги щодо стягнення пені.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

За ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, всупереч умов Договору № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.11.2011 року зобов'язання зі сплати заборгованості в розмірі 27 887,80 грн. не виконано, зворотного суду не доведено.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст.ст. 530, 762 Цивільного кодексу України, умов Договору № 9 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.11.2011 року, додаткових угод до вказаного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 27 887,80 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимоги про стягнення 7 487,68 грн. пені, 19 809,88 грн. інфляційних втрат, 2 362,65 грн. 3 % річних, суд повідомляє наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд дійшов висновку про арифметичну невірність такого розрахунку, з урахування умов Договору та додаткових умов до нього, рівня дефляції за період нарахування, з відповідача підлягає стягненню 18 737,99 грн. інфляційних втрат та 2 362,65 грн. 3% річних.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд, з урахуванням положень Договору та додаткових угод до нього, дійшов висновку про те, що позивачем неправильно визначено період нарахування пені (травень-листопад 2015 року), оскільки такий період визначено з порушенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, що зумовлює залишення позовної вимоги про стягнення 7 487,68 грн. пені, за визначений позивачем період, без задоволення.

Посилання відповідача як на підставу невиконання зобов'язання за Договором відсутність бюджетного фінансування є безпідставним, оскільки чинним законодавством України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, тобто мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Крім того, суд відмічає, що майново-господарські зобов'язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Цивільного кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Бюджетні установи, для свого нормального функціонування і здійснення передбаченої установчими документами діяльності, укладають договори, оплата за якими здійснюється за рахунок бюджетних коштів. При цьому, не зважаючи на залучення до відносин між бюджетними установами бюджетних коштів, зазначені відносини є не бюджетними, а господарсько-правовими.

Статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, отже для таких господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, в тому числі й державних органів, організацій та установ, заснованих на державній власності, яким, зокрема, є відповідач.

Згідно з частиною першою ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України або місцевого бюджету та відсутністю у них коштів, не виправдовують бездіяльність відповідача та не заперечують його обов'язку, як сторони зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином. Тобто, у даному випадку, відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за Договором, і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, у тому числі Державної казначейської служби України.

Згідно п. 5 оглядового Листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Крім того, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.05) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.04) зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція щодо безпідставності звільнення від оплати зобов'язань за відсутності бюджетних коштів викладена і в Постанові Верховного суду України від 15.05.2012 року № 11/446.

Твердження відповідача про обов'язковість укладення між ним, як орендарем, та позивачем, як балансоутримувачем, договору про відшкодування витрат останнього на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг судом відхиляється, оскільки обов'язковості укладення такого договору чинним законодавством України не передбачено.

Крім того, суд відмічає, що відповідно до п. 14.1. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21 квітня 2015 року орендодавці та підприємства-балансоутримувачі здійснюють контроль за використанням майна, переданого в оренду, та документальний контроль своєчасності надходження орендної плати до бюджету. Контроль здійснюється шляхом документальної або фактичної перевірки умов виконання договору оренди та використання орендованого майна. Орендодавці та підприємства-балансоутримувачі здійснюють контроль за виконанням орендарями умов договору оренди і, у разі виникнення заборгованості з орендної плати або інших платежів, вживають заходи щодо погашення заборгованості, в тому числі проводять відповідну претензійно-позовну роботу.

Інші заперечення відповідача судом відхиляються, у зв'язку із їх спростуванням матеріалами справи.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, суд повідомляє наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення 7 487,68 грн. пені, тобто відсутність порушення прав останнього у відповідні частині, позовна давність судом не застосовується.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (01030, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 37 Б, ідентифікаційний код 39007616) на користь Комунальної організації "КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 25, ідентифікаційний код 01993807), грошові кошти: 27 887,80 грн. (двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 80 копійок) основного боргу, 18 737,99 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять сім гривень 99 копійок) інфляційних втрат, 2 362,65 грн. (дві тисячі триста шістдесят дві гривні 65 копійок) 3% річних та 1 036,84 грн. (одна тисяча тридцять шість гривень 84 копійки) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 01.02.2016р.

Суддя Ю.В. Цюкало