ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р.Справа № 916/1928/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Разюк Г.П.,

(У зв'язку з перебуванням судді Савицького Я.Ф. у відпустці, склад судової колегії змінено на підставі розпорядження №66 від 08.02.2016 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.02.2016)

за участю представників сторін:

від позивача - Орєшкова Н.В. (за довіреністю),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту)

на рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015

у справі № 916/1928/15

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту)

до Компанії «Інтернешнл Порт Сервісіз Лімітед» («International Port Services Limited») в особі, якою є Представництво Компанії «Інтернешнл Порт Сервісіз Лімітед» в Україні

про стягнення 44 457 671,73 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 10.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) (далі - Порт, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Компанії «Інтернешнл Порт Сервісіз Лімітед» («International Port Services Limited») в особі, якою є Представництво Компанії «Інтернешнл Порт Сервісіз Лімітед» в Україні (далі - Компанія, відповідач) про стягнення 44 457 671,73 грн.

Позов обґрунтований тим, що 01.03.1999 між сторонами було укладено Договір №КД-128 за умовами якого позивач зобов`язався надавати послуги з оброблення танкерів, що перевозять на експорт сиру нафту та нафтопродукти, а відповідача зобов`язався здійснювати оплату за надані послуги. Абзацом другим пункту 7.1. зазначеного договору передбачалось, що в разі, якщо спір (між сторонами договору) не може бути вирішено шляхом двосторонніх переговорів, він підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення до Міжнародного Комерційного Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС). У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних умов щодо оплати за виконані роботи Порт звернувся з позовом до вказаного суду.

Рішенням від 29.08.2012 МКАС при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №253и/2011 стягнуто з Компанії на користь Порту 2 854 049,62 долара США боргу, 3 284,11 долара США процентів річних та 20 255,32 долара США відшкодування витрат по арбітражному збору. В подальшому, позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання в Україні Рішення МКАС. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 вказане клопотання було задоволено. На виконання зазначеної ухвали 25 лютого 2015 Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист про стягнення з Компанії на користь Порту 23 000 569,27 грн., що в еквіваленті до долара США по офіційному курсу станом на 21.10.2013 становило 2 877 589,05 доларів США.

У зв'язку з вищевикладеним Порт звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Компанії про стягнення 44 457 671,73 грн. курсової різниці, оскільки, як вказує позивач, за період, що минув з прийняття Суворовським районним судом м. Одеси ухвали від 21.10.2013, національна валюта значно подешевшала, її офіційний курс до долара США виріс.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.06.2015, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2015, припинено провадження у справі №916/1928/15 у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

29 вересня 2015 року постановою Вищого господарського суду України - ухвалу господарського суду Одеської області від 16.06.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року порушено провадження у справі № 916/1928/15 та призначено до розгляду на 4 листопада 2015 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2015 в задоволені позову Порту - відмовлено.

Рішення мотивовано необґрунтованістю, неправомірністю заявлених Портом позовних вимог та відсутністю підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Порт звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Апелянт вважає, що при прийняті рішення господарським судом неповно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а саме судом не з'ясовано, що є підставою для звернення позивача до суду, чи дійсно наявна в обліку в Адміністрації сума позову, чи правомірні підстави для її відображення, яка правова природа заявлених до стягнення коштів, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Висновки викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, а саме висновок суду щодо того, що фактично позивачем повторно стягується сума грошового зобов'язання, переглядається сума стягнення в національній валюті, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.01.2016, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.2016 надала пояснення, підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила суд задовольнити останню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, сума 44 457 671,73 грн., заявлена позивачем до стягнення за позовом, що є предметом розгляду в даній справі, визначена позивачем як курсова різниця між сумою визначеною в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 у справі № 523/10398/13-ц та гривневим еквівалентом суми визначеної Рішенням МКАС при ТПП України від 29.08.2012 у справі АС № 253и/2011 за курсом Національного банку України станом на 31.03.2015 (1 дол. США дорівнює 23,442625 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», Арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Відповідно до ст. 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 8 ст. 395 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановляння ухвали.

З огляду на викладені обставини, судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги Порту, виникають з Рішення МКАС при ТПП України від 29.08.2012 у справі АС № 253и/2011 та ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 у справі № 523/10398/13-ц, якою надано дозвіл на його виконання та визначено суму стягнення у гривні, а отже зазначена ухвала є невід'ємною частиною Рішення МКАС, щодо визначення та виконання зобов'язання Відповідача на території України.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Проте, із постановлянням судових рішень, а саме, Рішення МКАС при ТПП України від 29.08.2012 у справі АС № 253и/2011 та ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 у справі № 523/10398/13-ц, між сторонами припинились договірні зобов'язання, тому правові підстави для здійснення повторного перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти відсутні, оскільки після винесення рішення суду, яким стягнуто певну суму, договірні правовідносини сторін трансформуються у грошове зобов'язання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника лише положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тобто, після винесення рішення суду, яким стягнуто певну суму, кредитор має право звернутись до суду з вимогою про зобов'язання боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вірно зазначив, що жодною нормою чинного законодавства не встановлена можливість перегляду чи зміни суми стягнення в національній валюті за рішенням іноземного суду, визначеної уповноваженим судом на день постановлення ухвали, в майбутньому, в тому числі і під час примусового виконання рішення.

Судова колегія також, не приймає до уваги посилання позивача на норми права, що регулюють порядок бухгалтерського обліку та передбачають коригування облікових даних балансу в іноземній валюті на кінець дня дати балансу і вважає їх безпідставними, та не можуть бути враховані судом в обґрунтування заявлених позовних вимог, оскільки дані норми не регулюють правовідносин, що склалися між сторонами та не створюють і не визначають обсяг зобов'язань відповідача.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

Разюк Г.П.