РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/25278/15

За позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Е.П.Т.М."

про стягнення 11 797,17 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Журавльов М.М. - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Е.П.Т.М." про стягнення 11797,17 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2015 р. розгляд справи відкладено на 28.10.2015р.

Ухвалою від 28.10.2015 р. розгляд справи відкладено на 11.11.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 26.11.2015 р. № 04-23/1948 призначено повторний автоматичний розподіл даної справи у зв'язку з тривалим лікарняним судді Князькова В.В.

У результаті повторного автоматичного розподілу, справу передано для розгляду судді Домнічевій І.О.

Ухвалою від 27.11.2015 р. розгляд справи було призначено на 22.12.2015 р.

Судове засідання 22.12.2015 р. не відбулося.

31.12.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

22.12.15р. судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 28.12.15р. розгляд справи призначено на 19.01.16р.

В судовому засіданні 19.01.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року.

Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

2.2. Основними напрямками діяльності Підприємства є:

Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово- комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень.

2.2.3.Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліні населення.

2.2.5.Здійснення комплексного обслуговування споживачів, в тому числі проведення прийому споживачів, нарахування споживачам та збір платежів за спожиті житлово-комунальні послуги на підставі відповідних договорів (доручення, про надання послуг тощо) з виробниками житлово-комунальних послуг (ПАТ «Київенерго», ПАТ «АК «Київводоканал», ПАТ «Київгаз» тощо).

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Е.П.Т.М.» є власником нежитлового приміщення за адресою: м.Київ, вул.Гоголівська,21, на підстаі договору купілві-продажу від 03.04.2003р., та споживає комунальні послуги, які надає виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». У період з 22.10.2010 р. по 27.06.2014 р. відбувалось фактичне споживання комунальних послуг Відповідачем, що підтверджується табуляграмами наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг Позивачеві, проте відповідно до розрахунку заборгованості та акту звіряння наданому Позивачем оплати за комунальні послуги не надходили. Відповідно до розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги по нежитловому приміщенню, яким користується ТОВ «Е.П.Т.М.» за період з 22.10.2010 р. по 27.06.2014 р. (включно) заборгованість Відповідача складає: 11 797,17 грн. (основний борг - 10 139,89 грн. + втрати від інфляційних процесів - 1 156,85 грн. 4 три % річних - 500,56 грн.). В зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача основний борг - 10 139,89 грн. + втрати від інфляційних процесів - 1 156,85 грн. три % річних - 500,56 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву з таким висновком не погоджується, оскільки, вказує на те, що не отримує від Позивача послуги заявлені в позовній заяві.

Так, абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово- комунальні послуги»).

При цьому згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможносгі несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідач стверджує, що отримує від Позивача житлово-комунальні послуги відповідно до пункту 2) частини 1 статті 13 Закону України «Про послуги» до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій сплачує за них.

Так, відповідач є власником нежилого приміщення літ. «Б», яке розташоване за адресою м. Київ, вул. Гоголівська, 21, загальною площею 32,7, кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про власність від 06.06.2013 року №146, Реєстраційним посвідченням №004881 від 19 січня 2015 року та Договором купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу від 03.04.2003 року №000192/10.

Згідно технічної документації, яку отримав Відповідач під час придбання вказаного приміщення, воно складається із двох окремих кімнат - одна основна площею 18.1. кв.м., друга допоміжна площею 14.6. кв.м.

Як стверджує відповідач, в жодній із вказаних кімнат відсутнє централізоване холодне водопостачання та централізоване опалення.

Крім цього, з метою підтвердження факту відсутності централізованого опалення та холодного водопостачання у належному Відповідачу приміщенні літ. «Б», яке розташоване за адресою м. Київ, вул. Гоголівська, 21, загальною площею 32,7, кв.м. Відповідачем було замовлено відповідно до договору № 32-1/11-15 від 09 листопада 2015 року експертне будівельно-технічне дослідження у атестованого судового експерта.

Згідно з висновком за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження №39/43-15 від 16 листопада 2015 р., судовий експерт виказує, що «не здійснює водопостачання та водовідведення в нежитлових приміщень ТОВ «Е.П.Т.М.», що знаходяться в підвалі будинку за адресою: м, Київ, літ. Б у зв'язку відсутністю в цих приміщеннях водорозбірної арматури (крани, зміщувачі) та санітарно-гігієнічніх приладів (унітази, умивальники, тощо).

В нежитлових приміщеннях, належних ТОВ «Е.П.Т.М.», що знаходяться в підвалі будинку за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, 21, літ. Б відсутні в наявності прилади опалювання (радіатори, регістри тощо). Нежитлові приміщення не обігріваються за рахунок труб опалювання, що проходять через ці приміщення, т.я. ці труби ізольовані теплоізоляцією, що має забезпечувати втрати тепла (теплової енергії). Нежитлові приміщення є неопалювальними, т.я. вони не опалюються за рахунок внутрішньобудинкової системи опалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична чи юридична особа, як отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Враховуючи те, що Відповідач не отримував та не отримує від Позивача житлово- комунальних послуг із централізованого постачання холодної води та централізованого опалення, а також жодного разу не заявляв про намір такі послуги отримати, Відповідач не є споживачем таких послуг, а отже між ним та Позивачем відсутні зобов'язальні правовідносини щодо надання/отримання житлово-комунальних послуг із централізованого постачання холодної води у належне Відповідачу нежитлове приміщення літ. «Б», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, 21, загальною площею 32,7, кв.м.

Таким чином вимога Позивача про необхідність сплати на його користь заборгованості із житлово-комунальних послуг із надання централізованого постачання холодної води та централізованого опалення є необгрунтованою, оскільки Позивач таких послуг Відповідачу не надавав, а Відповідач, в свою чергу, їх ні від кого, в тому числі від Позивача, не отримував.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Крім цього Позивач вказує, що він отримував послуги із централізованого водопостачання холодної води від Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», згідно із договором №05618/2-10 від 20.04.2005 року, а послуги із центрального опалення від Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» згідно із договором №33-0015 від 01.11.2013 року.

Згідно з п. 3.3.5. Договору №05618/2-10 від 20.04.2005 року Позивач зобов'язаний був сплачувати на користь Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» вартість наданих йому послуг. При цьому у матеріалах справи відсутні жодні докази того, що Позивач сплачував на користь Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» будь-які кошти, за надання послуг із централізованого постачання холодної води та централізованого опалення Відповідачу у нежитлове приміщення літ. «Б», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, 21, загальною площею 32,7, кв.м.

Крім того, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача про оплату заборгованості що виникли 23.09.12р., з приводу чого господарський суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.2.1 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново - господарських зобов'язань, визначених ст. 175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За приписами п.2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007 Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Враховуючи зроблені судом висновки про відсутність порушених прав позивача, оцінивши доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, господарський суд вважає за необхідне відмовити у застосуванні позовної давністі та наслідки її спливу.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.01.16 р.

Суддя І.О. Домнічева