РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/32290/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Термосантехсервіс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдахбуд"

про стягнення 451 641,12 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Шевченко М.М. - представник за довіреністю № 22/15 від 22.12.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Термосантехсервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдахбуд" про стягнення 451 641,12 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.02.2015 року між ним та відповідачем укладено договір поставки №02/02-15.

На підставі умов договору позивач направив відповідачу рахунок-фактуру №03/02-15 від 03.02.2015 року, який отримано відповідачем.

Оскільки, відповідач не виконав свої зобов'язання по договору щодо перерахування попередньої оплати в розмірі 451 641,12 грн., тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.02.2016 року.

29.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва сторони подали документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 24.12.2015 року.

В судове засідання 01.02.2016 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 24.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представника відповідача визнав позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

02.02.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Термосантехсервіс" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдахбуд" (покупець) укладено договір поставки №02/02-15.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію, визначену у п.2.1 цього договору (надалі іменується «продукція»), а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього договору, які є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2015 року (п.12.1 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у відповідному замовленні покупця або узгоджується сторонами у відповідних додатках.

Так, сторонами підписано додаток №1 до договору поставки №02/02-15 від 02.02.2015 року, яким визначено фактичну кількість, асортимент та ціну продукції, що підлягає поставці.

Відповідно до додатку №1 загальна сума договору відповідно до п.7.1 з урахуванням ПДВ становить 645 201,60 грн. Покупець повинен здійснити попередню оплату продукції на підставі рахунку протягом 5 днів з дати підписання договору в розмірі 70% вартості партії продукції, а саме 451 641,12 грн.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.7.7 договору, оплата за партію продукції, яка підлягає поставці відповідно до прийнятого постачальником до виконання замовлення покупця, здійснюється наступним чином:

- 70 % вартості партії продукції сплачується покупцем в якості попередньої оплати на підставі наданого постачальником рахунку протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати підписання договору.

- 30 % вартості партії продукції сплачується покупцем протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання покупцем відповідної партії продукції.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактура №03/02-15 від 03.02.2015 року на суму 451 641,12 грн., який отриманий останнім 03.02.2015 року, про що свідчить відмітка на ньому.

Вимогою №06/08/15 про сплату боргу від 06.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням виконати умови договору та перерахувати 451 641,12 грн.

У відповідь листом №30-10/15 від 30.10.2015 року відповідач повідомив позивача про те, що виконає всі зобов'язання відповідно до договору, як тільки стабілізується фінансова ситуація на підприємстві.

Відповідно до ч. 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості (попередньої оплати) за договором поставки №02/02-15 від 02.02.2015 року у відповідача перед позивачем в сумі 451 641,12 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та визнаний відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдахбуд" (03164, м. Київ, вулиця Обухівська, будинок 135, офіс 27, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Термосантехсервіс" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 19, кв. 8, ) суму основного боргу в розмірі 451 641 (чотириста п'ятдесят одна тисяча шістсот сорок одна) грн. 12 коп. та судовий збір в розмірі 6 774 (шість тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 62 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 08.02.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий