ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.2016 Справа № 920/1815/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши матеріали справи № 920/1815/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «СТЕП», с. Ленінське, Сумського району Сумської області

до відповідача: Приватного підприємства «Рось», м. Сквирка Сквирського району Київської області, в особі філії «Роменський молочний комбінат», м. Ромни

про стягнення 581380 грн. 98 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 155 від 21.05.2015),

від відповідача: не зявився,

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 372730 грн. 82 коп. основного боргу за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 17 від 09.01.2013, 40889 грн. 57 коп. 30% річних за прострочення оплати, 605 грн. 09 коп. інфляційних збитків, 71972 грн. 79 коп. пені, 93182 грн. 71 коп. штрафу, а також судові витрати повязані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не зявився, вимог ухвали господарського суду Сумської області від 18.01.2016 не виконав, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений 22.01.2016 про що свідчить поштове повідомлення про вручення.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

09.01.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 17 на закупівлю сільськогосподарської продукції з урахуванням протоколу розбіжностей до договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.01.2013.

Згідно з п. 1.1 договору позивач зобовязався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність відповідача сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче ) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, а відповідач в свою чергу зобовязався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2 даного договору, місцем передачі товару від позивача відповідачу для подальшого транспортування до місцезнаходження виробничих потужностей (виробництва) відповідача визначається місцезнаходження позивача. Приймання продукції відповідачем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 1.3 договору).

У відповідності до п. 1.4 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) відповідача, підписання всіх необхідних документів та відмітки відповідача про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Пунктом 2.1. зазначеного договору передбачено, що оплату за товар відповідач проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору. Протокол погодження ціни повинен бути підписаний позивачем не пізніше 5 (пяти) робочих днів з моменту його отримання.

Згідно з п. 2.3 цього ж договору при проведенні розрахунку за товар, відповідач може сплачувати позивачу аванс, розмір та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою.

Ціна за товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватись у звязку з попитом на нього, сезонністю, на інших підставах (п. 2.4 договору).

Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. Зобов'язання по сплаті вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п.2.5. договору).

В п. 2.6 вказаного договору визначено, що у разі, якщо позивач неналежним чином виконує умови даного договору щодо передачі товару (в тому числі прострочення строку передачі товару), відповідач має право вимагати від позивача повернення суми перерахованого авансу та дострокового припинення дії даного договору. У такому випадку позивач повинен повернути суму перерахованого авансу у строк, зазначений відповідачем.

Оплата за отриманий товар проводиться кожні 10 (десять) календарних днів, з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключити заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 10 (десять) днів назад. При порушенні зобовязання по сплаті за отриманий товар, позивач має право не передавати товар і відповідно до нього не застосовуються штрафні санкції за непоставку/ непередачу товару (п. 2.8, п. 2.9 договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2013р. до спірного договору сторони змінили п. 2.8. договору та виклали його в наступній редакції: Оплата, за отриманий товар проводиться, кожні 7 (сім) календарних днів з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключати заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 7 (сім) днів назад..

Пунктом 3.1.1. спірного договору передбачено, що позивач зобовязується на підставі товарно-транспортної накладної передати у власність відповідачу товар, (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за цінами встановленими у околі погодження ціни.

Відповідач у відповідності до п. 3.2.1. договору зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, оплатити товар. Також своєчасно прийняти весь переданий позивачем відповідно до даного договору товар; забезпечити вивезення та розвантаження продукції власним або залученим транспортом; забезпечити та проконтролювати своєчасне прийняття товару за кількістю і якістю (п. 3.2.2, п. 3.2.3, п. 3.2.4 договору).

Пункт 3.2.6. договору передбачає, що відповідач зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за поставлений товар згідно ТТН (товарно-транспортних накладних).

У відповідності до п. 3.3.1 договору у випадку виявлення розбіжностей кількості фактично поставленому товару з даними, вказаними в товаротранспортній накладній, а також у разі, коли товар не відповідає якісним показникам ДСТУ № 3662-97, відповідач зупиняє прийом товару та складає акт невідповідності. Враховуючи специфіку товару та з метою запобігання його псуванню, акт невідповідності складається в присутності представника позивача, в іншому випадку акт вважається не підписаним позивачем. Після складання акту невідповідності відповідач протягом 12 (дванадцяти) годин у будь-який придатний для нього спосіб повідомляє позивачу виявлені розбіжності у кількості та (або) якості товару. У разі невідповідності кількості товару даним, зазначеним у товаротранспортній накладній товар приймається відповідачем по фактичній кількості.

В період з 02.06.2015 по 08.07.2015 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 372730 грн. 82 коп.

Відповідно до Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини затвердженого постановою правління Укоопспілки від 29.05.2000 р., Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф. № 3-ПК (ПК)), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 факт поставки товару відповідачу підтверджується копіями товарно-транспортних накладних на перевезення молочної сировини за період поставок з 02.06.2015 по 08.07.2015 та копією приймальної квитанції № 157 від 05.08.2015 за період з 01.07.2015 по 31.07.2015.

09.07.2015 відповідно до умов договору, а саме п.п. 2.9, 7.6, 9.2 позивачем, факсом було направлено відповідачу листа № 98 від 09.07.2015 про розірвання договору та вимогою погасити заборгованість протягом 10 календарних днів з дня отримання повідомлення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього договором зобовязань, щодо своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим станом на 29.07.2015 залишок не сплаченої та не стягнутої заборгованості відповідача перед позивачем за період з 02.06.2015 по 08.07.2015 становить 372730 грн. 82 коп.

Факт заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується підписаним сторонами та скріплений печаткою актом звіряння взаємних розрахунків, в якому зазначено, що станом на 29.07.2015 заборгованість становить 1275850 грн. 18 коп., з яких 903119 грн. 36 коп. стягнуто з відповідача відповідно до рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2015 по справі № 920/859/15

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 17 від 09.01.2013, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення 372730 грн. 82 коп заборгованості за поставлений товар правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, згідно якого пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, як зазначено вище, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами договору та відповідно до п.4.6. протоколу розбіжностей до договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.01.2013р. сторони визначили, що за порушення строків проведення оплати за товар визначений в п.2.8 договору, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ розрахованої від суми заборгованості, за кожний день прострочки, а також 30% річних від простроченої суми. У випадку прострочення оплати на строк більше 5 банківських днів покупець додатково сплачує штраф у розмірі 25% не оплаченного товару.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 про стягнення суми пені та штрафу.

Згідно наданого позивачем розрахунку штрафу його розмір становить 93182 грн. 71 коп. Ця сума штрафу заявлена правомірно, обгрунтовано і підлягає стягненню.

За неналежне виконання умов договору відповідачу нарахована і пеня в розмірі 71972 грн. 79 коп. за період з 21.07.2015р. по 07.12.2015р.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесцального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до підпункту 3.17.4. п. 3.17 п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд, вважає за необхідне застосувати у даному випадку приписи зазначеної норми з огляду на те, що відповідач є вітчизняним виробником молочної продукції, а сплата штрафних санкцій у зазначеному вище розмірі може відобразитись на його платоспроможності, тому суд зменшує розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання на 50%, що становить 35986 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом, або договором не встановлений інший розмір процентів.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 30% річних, він є правильним та відповідачу правомірно нараховано до сплати 605 грн. 09 коп інфляційних витрат та за прострочення оплати товару 30 % річних в сумі 42889 грн. 57 коп

Враховуючи вище викладене, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 372730 грн. 82 коп заборгованості за поставлений товар, 35986 грн. 40 коп. пені, 93182 грн. 71 коп. штрафу, 605 грн. 09 коп інфляційних витрат та 30 % річних в сумі 42889 грн. 57 коп.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме, не своєчасної оплати наданих послуг з постачання газу, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 8720 грн. 71 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Рось ( 09000, Київська область, Сквирський район, м.Сквира, вул. Р.Люксембург,14, код 32191954) в особі Філії Роменський молочний комбінат ( 42010, Сумська область, м.Ромни, вул.Київська,94, код 33370287) 372730 грн. 82 коп заборгованості за поставлений товар, 35986 грн. 40 коп. пені, 93182 грн. 71 коп. штрафу, 605 грн. 09 коп інфляційних витрат, 42889 грн. 57 коп 30 % річних, 8720 грн. 71 коп витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 35986 грн. 40 коп пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.02.2016.

Суддя І.В. Зайцева