Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" лютого 2016 р. Справа № 906/1735/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Скиданчук І.В. - довіреність від 06.01.2016 вих. № 9;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-метал" (м. Житомир)

про стягнення 34868,94 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 34868,94 грн, з яких: 18849,90 грн основного боргу, 14761,44 грн інфляційних втрат та 1257,60 грн 3% річних.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві; на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2016 надав для долучення до матеріалів справи довідку про заборгованість відповідача станом на 08.02.2016, копію специфікації № 1 до договору № 03/06/13 від 03.06.2013, листи - вимоги про погашення заборгованості від 03.11.2014 та докази надіслання їх відповідачу (а. с. 39 - 47).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, при причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, що підтверджується реєстром Ф 103 на відправку рекомендованої з повідомленням кореспонденції суду за 26.01.2016 (а. с. 48).

При цьому, слід зазначити, що копія ухвали господарського суду Житомирської області від 17.12.2015 про порушення провадження у справі, направлена відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві, повернулася до суду з відміткою поштового відділення: "За закінченням терміну зберігання" (а. с. 26 - 28).

Згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру № 21626702, зробленим судом у відповідності до статей 17 та 22-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", станом на 21.01.2016 відповідач значиться в ЄДР за адресою: 10001, Житомирська обл., м. Житомир, Корольовський район, вул. Кооперативна, буд. 7 (а. с. 34, 35).

Відповідно до приписів пунктів 3.9.1 та 3.9.2 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК... За змістом цієї норми, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом... У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не змінював своєї юридичної адреси, і адреса відповідача, на яку направлялися ухвали господарського суду, відповідає адресі, вказаній у Спеціальному витязі з ЄДР.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог статті 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2013 між філією "Житомирська ДЕД" дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" (позивач/продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-метал" (відповідач/покупець) було укладено договір № 03/06-13 купівлі-продажу (далі - договір, а. с. 9, 10), згідно з п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця брухт чорних металів, а покупець - прийняти і оплатити його. Кількість, ціна, асортимент та якість товару вказуються в актах приймання-передачі товару та накладних на кожну партію, що є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. п. 4.2 - 4.4, 5.2 договору, поставка кожної партії супроводжується спеціальною товарно-транспортною накладною, виписаною продавцем.

Датою передачі вважається дата одержання товару на складі вантажоодержувача, що фіксується актом прийому-передачі та підписується представниками обох сторін.

Товар вважається прийнятим за кількістю та якістю - згідно акту приймання, складеного в пункті приймання-передачі товару (форма-19) до даного договору.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту приймання товару і оформлення в пункті прийому-передачі прийомного акту /форма № 19/, а також накладної.

В розділі 7 договору сторони погодили порядок розрахунків за отриманий товар, зокрема: оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця по факту отримання товару покупцем на протязі 30-ти календарних днів з моменту оформлення акту прийому-передачі /форма № 19/. Кінцеві розрахунки виконуються згідно фактичної ваги, визначеної при зважуванні товару, за мінусом засору 5%.

Згідно з підписаною до договору № 03/06-13 купівлі-продажу від 03.06.2013 специфікації № 1, визначено, що ціна за 1 тонну товару в залежності від виду доставленого лому становить 1700,00 грн (а. с. 46).

Матеріалами справи підтверджено (а. с. 11 - 18), що позивач свої зобов'язання по поставці брухту металу виконав у повному обсязі, що підтверджено підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання металів чорних (вторинних) від 03.06.2013, 12.06.2013, 13.06.2013 та видатковими накладними № РН-0000410 від 03.06.2013, № РН-0000411 від 12.06.2013, № РН-0000412 від 12.06.2013 та № РН-0000413 від 13.06.2013.

Так позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято 03.06.2013 товару на суму 7299,80 грн за ціною 1700,00 грн.

Наступні поставки товару були здійснені позивачем за ціною 1600,00 грн/т та на суму 12.06.2013 - 2979,20 грн, 13.06.2013 - 2051,20 грн, 13.06.2013 - 4545,60 грн.

Загальна сума поставок товару за договором склала 16875,80 грн.

Судом встановлено, що до укладення договору № 03/06-13 купівлі-продажу від 03.06.2013, між позивачем та відповідачем також існували відносини по поставці товару - металобрухту, що підтверджується підписаними представниками сторін накладними № РН-0000009 від 15.04.2013 на суму 1974,10 грн (а. с. 20) та № РН-0000010 від 15.04.2013 на суму 2038,70 грн (а. с. 19).

Слід зазначити, що накладні - є самостійними підставами для здійснення розрахунків за отриманий товар.

Оскільки позов подано до суду саме у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань в частині проведення розрахунків за отриманий товар, суд зазначає, що до вимог про стягнення боргу, що виник на підставі договору № 03/06-13 купівлі-продажу від 03.06.2013 у розмірі 16875,80 грн слід застосовувати положення ст. 538 ЦК України про зустрічне виконання зобов'язання, а до вимог про стягнення боргу на підставі накладних - ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що товар було отримано позивачем окремими поставками, у відповідача виник обов'язок розрахуватися за нього згідно з підписаними актами приймання металів чорних (вторинних) та видатковими накладними в такі строки:

- за актом приймання металів чорних (вторинних) від 03.06.2013 на суму 7299,80 грн до 03.07.2016 включно (03.06.2013 + 30 днів);

- за актом приймання металів чорних (вторинних) від 12.06.2013 на суму 2979,20 грн до 12.07.2016 включно (12.06.2016 + 30 днів);

- за актом приймання металів чорних (вторинних) від 13.06.2013 на суму 2051,20 грн до 15.07.2013 включно (13.06.2013 + 30 днів);

- за актом приймання металів чорних (вторинних) від 13.06.2013 на суму 4545,60 грн до 15.07.2013 включно (13.06.2013 + 30 днів);

- за видатковою накладною № РН-0000009 від 15.04.2013 на суму 1974,10 грн - 15.04.2013;

- за видатковою накладною № РН-0000010 від 15.04.2013 на суму 2038,70 грн - 15.04.2013.

При обрахунку строку закінчення виконання зобов'язання відповідачем, суд керувався п. 7.2 договору та приписами ст. 253, ч. 5 ст. 254, 692 ЦК України.

Як вбачається з виписки по рахунку позивача (а. с. 21) та акту звірки (а. с. 31), відповідач частково оплатив отриманий товар на суму 2038,70 грн, які враховуючи призначення платежу були зараховані позивачем в рахунок оплати боргу за товар, отриманий відповідачем за ВН № РН-0000010 від 15.04.2013 на суму 2038,70 грн.

Відтак, залишок заборгованості, який виник на підставі договору та видаткової накладної № РН-0000009 від 15.04.2013 залишився неоплаченим відповідачем в повному обсязі.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 17.12.2014 направив на адресу відповідача листи-вимоги про погашення заборгованості за договором та неоплаченою накладною (а. с. 40 - 45), однак, за даними позивача, останні були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, станом на момент звернення до суду заборгованість перед позивачем за поставлений товар склала 18849,90 грн (16875,80 + 1974,10), що підтверджено матеріалами справи та поясненнями представника позивача в засіданні суду.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

З огляду на викладене, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 18849,90 грн заборгованості за поставлений товар, що виникла на підставі неоплаченої накладної за № РН-0000009 від 15.04.2013 та договору купівлі-продажу № 03/06-13 від 03.06.2013.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача 3 % річних та інфляційних, господарський суд враховує, що за частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку ціни позову (а. с. 4), позивач просить стягнути з відповідача 1257,60 грн 3 % річних, нарахованих на кожну суму поставки товару окремо з початку виникнення заборгованості по 14.12.2015, та 14761,44 грн інфляційних нарахувань на суму боргу по договору за період з липня 2013 року по листопад 2015 року та на суму боргу по накладній № РН-0000009 від 15.04.2013 з травня 2013 по листопад 2015 років.

При перевірці вище вказаного розрахунку щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми річних, судом було встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду їх нарахування по актам приймання металів чорних (вторинних) від 13.06.2013. Враховуючи, що граничним строком оплати поставленого товару є 15.07.2013, заборгованість у відповідача виникла з 16.07.2013, тому річні слід нараховувати також з 16.07.2013, а не з 14.07.2013 як зазначив позивач.

Здійснивши перерахунок річних, виходячи з вище вказаного початку періоду їх нарахування, суд вважає правомірно заявленою до стягнення їх суму у розмірі 1256,51 грн. У стягненні 1,09 грн 3% річних слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 14761,44 грн інфляційних втрат, то проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, та врахувавши рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних становить 14744,57 грн, оскільки, при здійсненні їх нарахування, позивачем було невірно застосовано індекс інфляції за період з липня по грудень 2013 року - 1,783, замість правильного 1,782. Тому у стягненні 16,87 грн інфляційних втрат слід відмовити, оскільки їх заявлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів погашення заборгованості за товар, поставлений позивачем, станом на день вирішення спору не надав.

З огляду на викладене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню частково на суму 34850,98 грн, з яких: 18849,90 грн основного боргу, 1256,51 грн 3% річних та 14744,57 грн інфляційних втрат. У стягненні 1,09 грн 3% річних та 16,87 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-метал" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Кооперативна, буд. 7, ) на користь ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 75, код. ):

- 18849,90 грн основного боргу,

- 14744,57 грн інфляційних втрат,

- 1256,51 грн 3% річних,

- 1217,37 грн судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.02.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек. з повід.