ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р.Справа № 922/6077/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технологія Машинобудування", м. Харків
до Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків
про визнання права власності
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 909 від 12.07.2013 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування", м. Харків (позивач) 17.11.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків, в якому просить суд визнати право власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" у розмірі 33,3 %, яка належала ОСОБА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 листопада 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6077/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 08 грудня 2015 року о 10:20.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 грудня 2015 року розгляд справи № 922/6077/15 відкладено на 14 грудня 2015 р. о 15:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 49442 від 10.12.2015 р.), задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи (вх. № 1873 від 14.12.2015 р.) та розгляд справи № 922/6077/15 відкладено на 12 січня 2016 р. о 12:55год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2016 року задоволено клопотання позивача про продовження строку вирішення спору (вх. № 664 від 12.01.2016 р.), строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів, до 01 лютого 2016 року та розгляд справи № 922/6077/15 відкладено на 26 січня 2016 р. о 15:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 січня 2016 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 2400) та розгляд справи № 922/6077/15 відкладено на 01 лютого 2016 р. о 15:30год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Позивач в призначене судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у наданому раніше відзиві.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представника позивача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа №922/6077/15 розглядається за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статуту ТОВ "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології машинобудування" (в редакції станом на 02.10.2009 р., т. І а. с. 16-30) учасниками Товариства були: ОСОБА_3 з часткою у розмірі 70000,00 грн., ОСОБА_4 з часткою у розмірі 70000,00 грн., ОСОБА_1 з часткою у розмірі 70000,00 грн. Частки учасників Товариства у статутному капіталі становлять: ОСОБА_3 - 33,33%, ОСОБА_4 - 33,33%, ОСОБА_1 - 33,34%.

01.11.2013 року ОСОБА_1 подав відповідачу нотаріально завірену заяву № 3719 (т.с. І а. с. 47), якою повідомив про вихід зі складу засновників Товариства. Також позивач просив провести державну реєстрацію відповідних змін до установчих документів товариства та виплатити йому вартість частини майна, пропорційну частці в статутному капіталі Товариства, яка складає 33,34%.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому зазначає, що 02 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який станом на вказану дату був учасником товариства, було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Технолгія ЛГМ" у розмірі 33,3%, яка належала ОСОБА_1, який оформлено розпискою ОСОБА_1 (т.с. І а.с. 14).

Так, позивачем наголошено, що відповідно до положень договору купівлі-продажу частки (т.с. І а.с. 14), в момент укладення договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3615,00 доларів США в рахунок продажу власної частки у статутному капіталі товариства.

У вересні 2014 року ТОВ "НВЦ Технологія ЛГМ" змінило найменування, на даний час товариство має назву - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування".

20 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" та ОСОБА_3 укладено Договір про уступку права вимоги №1/15 (т.с. І а.с. 15), на підставі якого до товариства перейшли права кредитора (покупця) за згаданим вище договором купівлі-продажу частки ОСОБА_1 (т.с. І а.с. 14) у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування".

Враховуючи вищенаведене, посилаючись на приписи ст. 514 ЦК України, позивач наголошує, що починаючи з 20 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" має статус покупця за договором купівлі-продажу частки, укладення якого підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 02 жовтня 2009 р. (т.с. І а.с. 14).

Також, позивачем зазначено, що за умови не включення відповідних змін до статуту товариства та Єдиного державного реєстру, право власності на частку у статутному капіталі вважається таким, що перейшло до покупця в момент укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав (т.с. І а.с. 14).

Таким чином, позивачем наголошено, що право власності на частку ОСОБА_1 вважаються такими, що перейшли до покупця 02 жовтня 2009 року, в момент укладення договору купівлі-продажу частки (т.с. І а.с. 14) та передачі коштів.

Починаючи з 20.01.2015 року, з моменту укладення договору про уступку права вимоги, права покупця за договором купівлі-продажу частки належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування", тобто, зазначає позивач, товариство фактично володіє часткою у власному статутному капіталі.

На даний час права Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" на частку у розмірі 33,3% статутного капіталу, яка належала ОСОБА_1, не визнаються останнім.

ОСОБА_1 звернувся до товариства із заявою про вихід зі складу учасників товариства на загальних підставах, а також висуває вимоги про проведення із ним розрахунку у порядку, встановленому ст. 54 Закону України "Про господарські товариства".

Враховуючи вищенаведене, позивачем зазначено, що зважаючи на той факт, що починаючи з 02 жовтня 2009 року права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" у розмірі 33,3%, яка належала ОСОБА_1, перейшли до ОСОБА_3, а починаючи з 20 січня 2015 року перейшли до самого товариства, враховуючи, що зазначені права не визнаються ОСОБА_1, на підставі ст. ст. 16, 167,177, 328, 392, 514 ЦК України позивач просить господарський суд визнати право власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" у розмірі 33,3%, яка належала ОСОБА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Такі права й обов`язки реалізуються в межах цивільних правовідносин і вони є відповідно їх складовими елементами.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК).

Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов'язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК).

Нормами ч. 3 ст. 208 Цивільного кодексу України передбачено обов'язковість письмової форми, якщо правочини вчинені фізичними особами між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів для громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані зі зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім інших необхідних документів додатково подається в обов'язковому порядку нотаріально посвідчений документ про передання прав засновника (учасника) іншій особі.

Нормами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" встановлено вимогу щодо подання державному реєстратору для проведення відповідних реєстраційних дій, пов'язаних зі змінами у складі засновників, зокрема, оригіналу договору про перехід чи передання частки у статутному капіталі товариства та його нотаріального посвідчення. Встановлення вимоги нотаріального посвідчення договорів такого типу узгоджується з приписами ст. 209 Цивільного кодексу України.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору передбачені ст. 220 Кодексу, згідно з якою такий договір є нікчемним і, відповідно не породжує жодних юридичних наслідків.

Надаючи правову оцінку розписці від 02.10.2009 року, господарський суд приходить до висновку про те, що вказана розписка не може бути визнана договором купівлі-продажу корпоративних прав, який потягнув перехід їх до ОСОБА_3 з одного боку і грошові зобов'язання по сплаті коштів з другого боку.

Недодержання вимог ч.3 ст.29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та ст.209 ЦК України означає, що оформлений у вигляді цієї розписки договір купівлі-продажу корпоративних прав є нікчемним і відповідно ст.220 ЦК України не породжує жодних юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 р. у справі № 3-27гс15. та п. 4 Інформаційного листа ВГСУ від 20.10.2015 № 01-06/1837/15.

За таких обставин, господарський суд визнає, що розписка від 02.10.2009 р. не породжує правових наслідків, у зв'язку із чим, позивач не набув права власності на частку у статутному капіталі товариства у розмірі 33,3 %, а позивач не довів наявності у останнього права власності на частку у статутному капіталі товариства у розмірі 33,3 %.

Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування до спірних відносин строку позовної давності в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України, яке викладено останнім у наданому 08.12.2015 р. відзиві на позовну заяву (т.с. І зворотній а.с. 64), господарський суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Отже, враховуючи те, що господарський суд дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивача, а тим самим встановивши відсутність порушеного права, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати по сплаті судового збору в даному разі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 13, 19, 124, 129, Конституції України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування" відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя Є.М. Жиляєв