ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р.Справа № 916/3852/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 03.02.2016р.:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті

на рішення господарського суду Одеської області

від 02 грудня 2015 року

по справі №916/3852/15

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до відповідача: Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті

про стягнення 13771,06 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 03.02.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. по справі №916/3852/15 (суддя Желєзна С.П.) задоволено позовні вимоги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про стягнення 13771,06 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто: 12292,69 грн. основного боргу, 122,36 грн. інфляційних втрат, 76,93 3% річних, 1279,08 грн. пені та 1218,00 грн. судового збору з посиланням на те, що Одеська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, в порушення прийнятих на себе за договором № 38-П-ЮЖФ-14 від 01.04.2014р. грошових зобовязань, не здійснила компенсацію витрат позивача на справляння житлово-комунальних послуг щодо орендованого відповідачем майна протягом періоду з червня по вересень 2015р. включно, в результаті чого, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість перед ДП „Адміністрація морських портів України на загальну суму 12292,69 грн. з урахуванням ПДВ, що в свою чергу, стало підставою нарахування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з рішення господарського суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду звернувся відповідач - Одеська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. по справі №916/3852/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи це тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2014р. між ДП „Адміністрація морських портів України (Постачальник) та Одеською регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (Споживач) було укладено договір про відшкодування витрат за комунальні послуги № 38-П-ЮЖФ-14, у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого Постачальник згідно з договорами оренди нерухомого майна, які були укладені між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Споживачем, забезпечує комунальними послугами (електроенергією, водою, теплом і відведенням стоків) Споживача, в орендованих приміщеннях, а Споживач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів. Постачальник веде розрахунки з Електропостачальною організацією за електроенергією, спожиту Споживачем, згідно з основним договором між Електропостачальною організацією і Постачальником, а Споживач відшкодовує Постачальнику витрати за спожиту електроенергію згідно з виставленими рахунками. Цей договір набрав чинності 01.04.2014р. та діє до 31.12.2014р., але в будь-якому разі не раніше повного виконання сторонами своїх зобовязань, та автоматично пролонгується на кожен наступний рік.

Виходячи з положень п.п. 3.3, 3.4 договору № 38-П-ЮЖФ-14 від 01.04.2014р. Споживач відшкодовує витрати за комунальні послуги згідно з виставленими Постачальником рахунками. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунка становить 5 днів (тривалість періоду оплати має не перевищувати 5 банківських днів для субєктів господарювання, які здійснюють плату самостійно і 10 днів для субєктів господарювання, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію). Щомісячна кількість спожитих води і тепла, електроенергії, відведених стоків визначається по приладах обліку, які пройшли держповірку, а за їх відсутності по розрахунках, виконаних службою енергозабезпечення філії на підставі: узгодження про встановлену потужність між Постачальником і Споживачем (додаток № 1), розробленого згідно з Галузевою методикою нормування витрат електроенергії для підприємств морського та річкового транспорту України, затвердженої наказом Державного департаменту морського і річкового транспорту України 30.07.2003р. № 193; узгодження про встановлену кількість спожитих води і тепла, відведених стоків (додаток № 2) по розрахунках виконаних на основні Сніп 2.04.01-85 „Расходы воды и стоков санитарными приборами, Наладка водяных систем централизованного теплоснабжения ОСОБА_4; Котельные установки и тепловые сети ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Згідно з п. 5.2. договору, при несвоєчасному внесені плати, користувач сплачує балансоутримувачу пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Матеріали справи свідчать, що на адресу відповідача були направлені рахунки № 86/СЕ від 31.05.2015р., № 87/від 31.05.2015р., № 93/СЕ від 31.05.2015р., № 94/СЕ від 31.05.2015р., № 99/СЕ від 31.05.2015р., № 100/СЕ від 31.05.2015р., № 108/СЕ від 30.06.2015р., № 109/СЕ від 30.06.2015р., № 114/СЕ від 30.06.2015р., № 115/СЕ від 30.06.2015р., № 120/СЕ від 30.06.2015р., № 121/СЕ від 30.06.2015р., № 130/СЕ від 31.07.2015р., № 131/СЕ від 31.07.2015р., № 138/СЕ від 31.07.2015р., № 139/СЕ від 31.07.2015р., № 144/СЕ від 31.07.2015р., № 145/СЕ від 31.07.2015р., № 189/СЕ від 31.08.2015р., № 174/СЕ від 31.08.2015р., № 180/СЕ від 31.08.20105р., № 205/СЕ від 30.09.2015р., № 199/СЕ від 30.09.2015р., № 213/СЕ від 30.09.2015р. на загальну суму 12292,68 грн., з урахуванням ПДВ з метою отримання плати в якості компенсації витрат позивача на житлово-комунальні послуги, повязані з утриманням орендованого Одеською регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті майна, протягом періоду з червня по вересень 2015р. включно, про вручення яких останній свідчать наявні в матеріалах супровідні листи та повідомлення про вручення поштових відправлень під розписку. Разом із рахунками на адресу відповідача були направлені також акти приймання-передачі наданих послуг для підписання, які не були повернуті відповідачем.

Проте, як стверджує позивач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, відповідач вищезазначені рахунки не оплатив.

Враховуючи порушення відповідачем зобовязань за договором про відшкодування витрат за надані послуги №38-П-ЮЖФ-14 від 01.04.2014р., Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті 12292,69 грн. основного боргу, 122,36 грн. інфляційних втрат, 76,93 3% річних, 1279,08 грн. пені.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, правові відносини сторін виникли на підставі укладеного між ними договору про відшкодування витрат за надані послуги №38-П-ЮЖФ-14 від 01.04.2014р. та додаткових угод до нього.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем були надані послуги відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями рахунків №86/СЕ від 31.05.2015р., № 87/від 31.05.2015р., № 93/СЕ від 31.05.2015р., № 94/СЕ від 31.05.2015р., № 99/СЕ від 31.05.2015р., № 100/СЕ від 31.05.2015р., № 108/СЕ від 30.06.2015р., № 109/СЕ від 30.06.2015р., № 114/СЕ від 30.06.2015р., № 115/СЕ від 30.06.2015р., № 120/СЕ від 30.06.2015р., № 121/СЕ від 30.06.2015р., № 130/СЕ від 31.07.2015р., № 131/СЕ від 31.07.2015р., № 138/СЕ від 31.07.2015р., № 139/СЕ від 31.07.2015р., № 144/СЕ від 31.07.2015р., № 145/СЕ від 31.07.2015р., № 189/СЕ від 31.08.2015р., № 174/СЕ від 31.08.2015р., № 180/СЕ від 31.08.20105р., № 205/СЕ від 30.09.2015р., № 199/СЕ від 30.09.2015р., № 213/СЕ від 30.09.2015р. на загальну суму 12292,69 грн.

Виставлені рахунки та акти приймання-передачі виконаних послуг були надіслані відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи супровідними листами та повідомленнями про вручення поштових відправлень під розписку.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено надання позивачем відповідачу послуг за договором та враховуючи відсутність доказів, в розумінні ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують виконання відповідачем своїх зобовязань в частині повної та своєчасної оплати, апеляційний господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 12292,69 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника стосовно того, що виставлені позивачем рахунки не відповідають умовам договору, оскільки вони виставлені не відповідно до займаної відповідачем площі, у звязку з чим у відповідача не виникло зобовязання щодо їх оплати, так як таке твердження не доведене належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобовязання по оплаті наданих за договором послуг 122,36 грн. інфляційних втрат, 76,93 у якості 3% річних, 1279,08 грн. пені.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 5.2. договору, при несвоєчасному внесені плати, користувач сплачує балансоутримувачу пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені, інфляційних витрат та 3% річних, наданий позивачем, вважає його правильним, у звязку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню у повному обсязі, як було встановлено господарським судом першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. по справі №916/3852/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П о с т а н о в и в :

Рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. по справі №916/3852/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 08.02.2016р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Головей В.М.