КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа№ 910/7934/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Противня С.Л. - дов. № 0939094 від 08.12.2015р.

від третьої особи: Лисенко О.В. - дов. № 44 від 19.01.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2015р.

у справі № 910/7934/15-г (головуючий суддя Отрош І.М., судді Головіна

К.І., Ломака В.С.)

за позовом Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я»

до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю

«Агроко»

про визнання договору недійсним

В судовому засіданні 27.01.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Спілка колективних власників «Міжгір'я» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував на те, що укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та СКВ «Міжгір'я» договір застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. вчинено керівником ОСОБА_7 з перевищенням наданих йому статутом повноважень, без згоди вищого органу управління СКВ «Міжгір'я», що суперечить приписам п. 8.4, п. 8.6 Статуту, ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу». Крім того, позивач вказував на те, що в преамбулі оспорюваного договору вказано, що керівник діє на підставі Протоколу загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» від 12.12.2012р. № 2, проте, загальні збори членів СКВ «Міжгір'я» 12.12.2012р. - не проводились, і рішення щодо укладення договору застави майна товариства - не приймалось, у зв'язку з чим наведений протокол не підтверджує наявність повноважень на підписання оспорюваного договору у керівника ОСОБА_7 Вказані обставини, на думку позивача, є підставами для визнання недійсним оспорюваного правочину згідно ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агроко».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2015р. замінено позивача - Спілку колективних власників «Міжгір'я» на його правонаступника - Приватне підприємство «Колективне підприємство «Міжгір'я».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2015р. у справі № 910/7934/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки судом не досліджено, чи існувало розпорядження керівника СКВ «Міжгір'я» ОСОБА_7 про передачу колективного майна в заставу, не надано оцінку протоколу зборів членів КСП «Міжгір'я» від 19.05.2011р., бухгалтерським довідкам ПП «КП «Міжгір'я» від 08.07.2015р. № 107 та від 08.07.2015р. № 106 та доводам позивача щодо застосування Постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року в поєднанні з постановою ВРУ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР» від 12.09.1991р. № 1545-ХІІ.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я» 15.09.2015р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Самсін Р.І., Гончаров С.А.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.10.2015р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.11.2015р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 27.01.2016р.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 27.01.2016р. заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 27.01.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (відповідач, банк за договором) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агроко» (третя особа, позичальник за договором) укладено кредитний договір № 140/1176429, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у валюті, обумовленій в цьому договорі, у розмірі 22 000 000, 00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі, в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

14.02.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (відповідач, заставодержатель за договором) та Спілкою колективних власників «Міжгір'я», правонаступником якого є Приватне підприємство «Колективне підприємство «Міжгір'я», (позивач, заставодавець) укладено договір застави рухомого майна № 140/1176429-8 (надалі - договір застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р., оспорюваний правочин) з подальшими змінами згідно договору про внесення змін та доповнень № 1 від 28.03.2013р., за умовами якого заставодавець з метою забезпечення належного виконання основного зобов'язання (кредитного договору № 140/1176429 від 13.09.2012р. з усіма змінами і доповненнями до нього) передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави: рухоме майно, зазначене в додатку № 1 до договору, заставною вартістю 1 152 114, 25 грн., місцезнаходження якого: Черкаська обл., Чорнобаївський район, с. Скородистик.

Відповідно до розділу «Реквізити та підписи сторін» договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. від заставодержателя договір підписано ОСОБА_9, і посвідчено печаткою банку, а від імені заставодавця - керівником спілки ОСОБА_7, і посвідчено печаткою Спілки колективних власників «Міжгір'я».

В преамбулі договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. вказано, що від Спілки колективних власників «Міжгір'я» угоду підписує керівник спілки ОСОБА_7, який діє на підставі Статуту, зареєстрованого Чорнобаївською районною радою народних депутатів 28.02.1995р. без подальших змін та доповнень до нього, та Протоколу загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» від 12.12.2012 № 2 (з рішенням про укладення цього договору).

Договір застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. посвідчено приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. за реєстровим № 332, який зробив посвідчувальний напис про те, що ним перевірено особи громадян, які підписали договір, встановлені їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Спілки колективних власників «Міжгір'я» і повноваження їх представників, а також належність заставленого майна Спілці колективних власників «Міжгір'я».

З належним чином засвідченої копії Протоколу загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» від 12.12.2012р. № 2, яка долучена позивачем до матеріалів справи (а. с. 55-56, т. 1), вбачається, що 12.12.2012р. були проведені загальні збори членів СКВ «Міжгір'я», на яких були присутні 14 членів виконавчої ради; присутніх 14 осіб, протокол підписано головою зборів - ОСОБА_7 та секретарем зборів - ОСОБА_11

Відповідно до Протоколу загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» від 12.12.2012р. № 2 по питанню другому порядку денного загальних зборів присутніми одноголосно прийнято рішення про надання в забезпечення виконання зобов'язання за кредитними договорами, що укладені між СТОВ «Агроко» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» № 140/1176429 від 13.09.2012р. та № 145/1176429 від 13.09.2012р., рухомого майна згідно додатку № 1 до протоколу, яке належить СКВ «Міжгір'я».

Крім того, по питанню третьому порядку денного загальних зборів присутніми одноголосно прийнято рішення про надання повноважень на укладення відповідних правочинів з ПАТ «Креді Агріколь Банк» керівнику СКВ «Міжгір'я» ОСОБА_7

В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія Статуту СКВ «Міжгір'я», зареєстрованого Чорнобаївською районною радою народних депутатів 28.02.1995р., в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, який містить наступні положення.

Пунктом 8.2 Статуту визначено, що в Спілці діють слідуючі управлінські та виконавчі органи: Загальні збори Спілки або збори уповноважених представників членів Спілки, обрана ними Виконавча рада, керівник Спілки. Обирається також наглядово-ревізійна рада.

Згідно пункту 8.3 Статуту загальні збори або збори уповноважених представників членів Спілки є вищим органом її самоврядування. Норма представництва на зборах уповноважених визначається у співвідношенні 1 представник від 4 членів Спілки. Члени Виконавчої ради, наглядово-ревізійної ради беруть участь в роботі зборів з правом ухвального голосу. Загальні збори членів Спілки або збори уповноважених збираються в міру необхідності, але не рідше 1 разу у рік і вирішують такі основні питання: затвердження Статуту Спілки, внесення змін та доповнень до Статуту; вибори керівника Спілки, Виконавчої ради, наглядово-ревізійної ради; заслуховування звітів керівника Виконавчої та наглядової рад; перспективи, стратегія соціально - економічного розвитку Спілки, реорганізація та ліквідація Спілки.

Рішення зборів набирає сили, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на зборах та оформляється протоколом.

Відповідно до пункту 8.4 Статуту Виконавча рада є постійно діючим органом Спілки на громадських засадах. До її складу за посадами входять керівник Спілки (голова ради), його заступники, керівники і спеціалісти структурних підрозділів.

Рада засідає не рідше одного разу в квартал і заслуховує такі питання:

- інформацію керівника Спілки про основні результати роботи після попереднього засідання ради;

- затверджує (відхиляє, припиняє дію, уточнює) рішення керівника ради, прийняті між засіданнями ради; розглядає найважливіші поточні питання виробничої діяльності: розробку та затвердження річних виробничо-фінансових планів; розробку та затвердження внутрігосподарських положень, що випливають з цього Статуту, затвердження річних звітів Спілки, рух основних засобів виробництва та інш.;

- за поданням керівника обирає дорадчий комітет, який працює на громадських засадах.

Пунктом 8.6 Статуту визначено, що керівник Спілки обирається на 5 років виключно із членів Спілки і при наявності не менше 5-ти річного стажу членства в Спілці. Керівник Спілки є її вищою посадовою особою з правом представництва Спілки в зносинах з державою, іншими вітчизняними і зарубіжними підприємствами, організаціями, установами.

На керівника Спілки покладається персональна відповідальність за діяльність спілки та її результати. З цією метою він має право:

- самостійно (або після консультації з виконавчою радою чи її комітетом) вирішувати будь-які перспективні і поточні питання, що не суперечать чинному законодавству і Статуту Спілки;

- за погодженням з дорадчим комітетом призначати і звільняти керівників, спеціалістів та інших посадових осіб (або заключати з ними контракти);

- вирішувати питання структурної перебудови Спілки (або вносити пропозиції зборам і Виконавчій раді про структурну перебудову Спілки).

Всі його рішення важливого характеру оформляються відповідними розпорядженнями із записом в реєстраційну книгу.

Як вбачається з виписки з протоколу загальних зборів спілки колективних власників «Міжгір'я» від 16.05.2011р., по питанню порядку денного щодо виборів керівника спілки СКВ «Міжгір'я» присутніми членами спілки (за 209 голосів) вирішено обрати керівником Спілки ОСОБА_12.

З 16.05.2011р. ОСОБА_7 приступив до своїх посадових обов'язків керівника спілки СКВ «Міжгір'я» (розпорядження керівника СКВ «Міжгір'я» від 16.05.2011р. № 27).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 952944, зробленого станом на момент укладення оспорюваного правочину, в графі «Керівник юридичної особи та наявність обмежень щодо його повноважень» зазначено ОСОБА_7; в графі «Прізвище, ім'я, по-батькові осіб, які мають право вчинять юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» зазначено ОСОБА_7 - підписант.

З наданих позивачем витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20614256 та № 20614205 вбачається, що станом на 12.12.2012р. та станом на 14.02.2013р. членами СКВ «Міжгір'я» є 277 осіб.

Згідно Статуту Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я», затвердженого рішенням Загальних зборів співвласників майна (членів) СКВ «Міжгір'я» від 16.04.2015р., державна реєстрація якого проведена державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Чорнобаївського РУЮ Черкаської області 14.05.2015р., Приватне підприємство Колективне підприємство «Міжгір'я» є повним правонаступником Спілки колективних власників «Міжгір'я» (п. 1.1. Статуту).

Доводи позивача про те, що укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та СКВ «Міжгір'я» договір застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. вчинено керівником ОСОБА_7 з перевищенням наданих йому Статутом повноважень, без згоди вищого органу управління СКВ «Міжгір'я», що суперечить приписам п. 8.4, п. 8.6 Статуту, ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу», не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про заставу» встановлено, що майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Майно, що перебуває у спільній частковій власності (частки, паї), може бути самостійним предметом застави за умови виділення його в натурі.

Згідно статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об'єктами власності (ч. 1). Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном (ч. 2). Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених (ч. 3). Збитки, заподіяні підприємству його членами та іншими громадянами, державними підприємствами, установами, організаціями, іноземними організаціями, іншими юридичними особами, підлягають відшкодуванню на загальних підставах (ч. 4). Страхування належного підприємству майна та інших цінностей здійснюється на добровільних засадах на умовах і в порядку, встановлених законодавством України (ч. 5).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Статтею 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пунктом 1 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно та розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Згідно п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до пункту 3.3 вказаної постанови пленуму ВГСУ припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що станом на момент укладення оспорюваного правочину Статут позивача містив положення, які визначали те, що управлінськими та виконавчими органами Спілки є Загальні збори Спілки або збори уповноважених представників членів Спілки, обрана ними виконавча рада, керівник Спілки (п. 8.2), вищим органом самоврядування є загальні збори або збори уповноважених представників членів спілки (п. 8.3), постійно діючим органом є виконавча рада (п. 8.4), а також керівник Спілки (п. 8.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, тобто вказана норма визначає альтернативність органів, які здійснюють право колективної власності, і відповідні повноваження таких органів закріплюються в Статуті відповідного підприємства.

Частиною 3 статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлено, що належне підприємству майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Наведена норма закону також була дотримана, про що свідчить протокол загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» № 2 від 12.12.2012р.

Доводи позивача про те, що загальні збори членів СКВ «Міжгір'я» 12.12.2012р., оформлені відповідним протоколом № 2, не проводились, і рішення щодо укладення договору застави майна товариства не приймалось, у зв'язку з чим вказаний протокол не підтверджує наявність у керівника ОСОБА_7 повноважень на підписання спірного договору застави, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в заявах 9 членів СКВ «Міжгір'я» дані про те, що вони «на загальні збори СКВ «Міжгір'я» не запрошувались, участі в них не брали і про проведення таких зборів їм нічого не відомо», не підтверджуються належними та допустимими доказами, а посвідчення вказаних заяв секретарем виконкому Іркліївської сільської ради свідчить лише про те, що посадовою особою підтверджено, що відповідні заяви підписані певними особами.

Станом на момент укладення оспорюваного правочину та на момент вирішення спору, рішення загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» щодо надання згоди на передачу в забезпечення зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між СТОВ «Агроко» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» № 140/1176429 від 13.09.2012р. та № 149/1176429 від 13.09.2012р. рухомого майна згідно додатку № 1 до цього протоколу, що належить СКВ «Міжгір'я» та надання повноважень керівнику СКВ «Міжгір'я» ОСОБА_7 на укладення відповідних правочинів з ПАТ «Креді Агріколь Банк», оформлені протоколом № 2 від 12.12.2012р., є чинними, у встановленому законом порядку не оскаржувались та не скасовані.

У зв'язку з наявністю вказаного рішення зборів СКВ «Міжгір'я», не потрібне додатково розпорядження керівника СКВ «Міжгір'я» ОСОБА_7 про передачу колективного майна в заставу, а тому воно і не оформлялось.

Посилання апелянта на не дослідження судом обставин та не надання оцінки протоколу зборів членів КСП «Міжгір'я» від 19.05.2011р., з якого вбачається, що на день проведення цих зборів рахується 895 співвласників майна, з яких на зборах були присутніми 307 осіб, не заслуговують на увагу, оскільки судом вірно встановлено, що станом на 12.12.2012р. (на момент прийняття рішення загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я», оформлених протоколом № 2 від 12.12.2012р.) та станом на 14.02.2013р. (момент укладення спірного договору) членами СКВ «Міжгір'я» є 277 осіб, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20614256 та № 20614205.

Питання кількісного складу членів СКВ «Міжгір'я» станом на момент укладення оспорюваного правочину, жодним чином не впливає на оцінку відповідності договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. вимогам закону на момент його укладення, оскільки згідно п. 8.3. Статуту рішення зборів набирає сили, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на зборах та оформляється протоколом.

Як вбачається з протоколу № 2 від 12.12.2012р. рішення було прийнято 100% голосів, присутніх на зборах.

З огляду на викладене, підстав для застосування постанов ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969р. в поєднанні з Постановою ВРУ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991р. № 1545-ХІІ колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що обумовлені законом підстави для визнання недійсним договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. відсутні, оскільки керівник СКВ «Міжгір'я» ОСОБА_7 мав необхідний обсяг повноважень на укладення оспорюваного правочину згідно рішення загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я», оформленого протоколом № 2 від 12.12.2012р., яке є чинним та в установленому порядку не скасоване.

Посилання апелянта на недійсність протоколу загальних зборів членів СКВ «Міжгір'я» № 2 від 12.12.2012р. є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, виходячи з презумпції легітимності рішення органів управління господарського товариства, відповідні рішення вважаються такими, що відповідають законові, якщо судом не буде встановлено інше.

Таким чином, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений в разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявність обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин, що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють.

Пунктом 6.3.12 договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. сторони погодили, що заставодавець зобов'язаний застрахувати/забезпечити страхування (та надати заставодержателю відповідні докази такого страхування. в т.ч. документи, що підтверджують сплату страхових платежів) за свій рахунок та на користь заставодержателя (як вигодонабувача, який в разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика) предмету застави, у страховика, попередньо погодженого з заставодержателем.

Так, позивачем було виконано взяті на себе зобов'язання за договором застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. щодо страхування предмету застави, а саме укладено з ПАТ «СК Еталон» відповідний договір страхування майна № 0106 від 23.04.2012р. з додатком до нього, а додатковою угодою від 15.02.2013р. до вказаного договору вигодонабувачем за договором страхування визначено ПАТ «Креді Агріколь Банк», докази чого наявні в матеріалах справи, що в сукупності з обставиною підписання відповідного правочину добровільного страхування майна та додаткових угод до нього, свідчить про виконання позивачем оспорюваного правочину.

Посилання позивача (апелянта) на бухгалтерську довідку № 106 від 08.07.2015р., відповідно до якої протягом 2012-2013рр. СКВ «Міжгір'я» зі страховою компанією «Еталон» ніяких операцій не проводила, та на бухгалтерську довідку № 106 від 08.07.2015р., відповідно до якої в річному звіті за 2013р. в розділі VII Забезпечення і резерви рядок 750 в Примітці до річної фінансової звітності не заповнювався, так як у бухгалтерії в 2013р. договорів на заставу рухомого майна не було, не заслуговують на увагу, оскільки викладена у вказаних бухгалтерських довідках інформація, не спростовує факт укладення спірного договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013р. та виконання позивачем умов оспорюваного договору в частині страхування об'єкта застави.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки порушення приписів п. 8.4, п. 8.6 Статуту, вимог ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу» при укладенні оспорюваного правочину судом не встановлено, умови подальшого виконання позивачем оспорюваного правочину в частині страхування об'єкта застави - не впливають на дійсність оспорюваного правочину.

Враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом встановлено, що оспорюваний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, оспорюваний договір жодним чином не суперечить приписам п. 8.4, п. 8.6 Статуту та вимогам ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу», а тому підстави для визнання його недійсним згідно ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України відсутні.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 07.08.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колективне підприємство «Міжгір'я» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2015р. у справі № 910/7934/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2015р. у справі №910/7934/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7934/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала