КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/14744/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 09.02.2016 року по справі № 910/14744/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Дружба" на рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 31.08.2015 року) по справі № 910/14744/15 (суддя - Шкурдова Л.М.)

За позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до житлово-будівельного кооперативу "Дружба"

про стягнення 208 138,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до житлово-будівельного кооперативу "Дружба" про стягнення 208 138,93 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року у справі № 910/14744/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з житлово-будівельного кооперативу "Дружба" на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" 125 441,49 грн. - боргу за спожиту теплову енергію, 3% річних в розмірі 12 656,40 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 70 041,05 грн. та 4 162,78 грн. витрат із сплати судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, житлово-будівельний кооператив "Дружба", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи. Зокрема скаржник зазначає, що застосовані позивачем постанови не пройшли державної реєстрації, а тому вони не набули чинності.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Дружба" по справі № 910/14744/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року по справі № 910/14744/15 вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено перегляд рішення у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 24.11.2015 року.

18.11.2015 року від публічного акціонерного товариства "Київенерго" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року у справі № 910/14744/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін. Крім того, в ньому зазначено, що позивач за спірний період застосовував тарифи відповідно до постанови НКРЕ та НКРКП, які є чинними.

23.11.2015 року від житлово-будівельного кооперативу "Дружба" надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 року продовжено строк розгляду справи № 910/14744/15, відкладено її розгляд на 08.12.2015 року та зобов'язано сторони надати додаткові документи.

25.11.2015 року від публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшло клопотання з розгорнутим розрахунком позовних вимог на виконання вимог ухвали суду.

У зв'язку з переформуванням колегій Київського апеляційного господарського суду розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/14744/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року по справі № 910/14744/15 прийнято апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Дружба" до розгляду зазначеною колегією та призначено розгляд справи на 10.12.2015 року.

10.12.2015 року від житлово-будівельного кооперативу "Дружба" надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 року продовжено строк для розгляд справи та оголошено перерву до 09.02.2016 року.

01.02.2016 року від публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшли додаткові пояснення.

09.02.2016 від житлово-будівельного кооперативу "Дружба" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. на лікарняному, який входить до складу колегії і не є суддею - доповідачем, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді: Ільєнок Т.В., Агрикова О.В. Проте, суддя Агрикова О.В. входить до другої судової палати, що суперечить Засадам використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затвердженим рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, тому розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року для розгляд справи № 910/14744/15 було сформовано склад колегії: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді: Ільєнок Т.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року по справі № 910/14744/15 прийнято апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Дружба" до розгляду зазначеною колегією.

Щодо клопотання житлово-будівельного кооперативу "Дружба" про зупинення провадження у справі, то воно обґрунтовано тим, що Київський апеляційний адміністративний суд звернувся у справі № 826/5126/15 до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання про конституційність деяких норм, суть яких зводиться до правомірності створення Національних комісій, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та встановлення даною комісією тарифів.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні даного клопотання, оскільки положеннями ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи зупиняється до вирішення пов'язаної з нею іншої справи. Проте, доказів того, що у Конституційному суді України розглядається зазначена справа, суду надано не було. Крім того, у випадку визнання даних тарифів недійсними, житлово-будівельний кооператив "Дружба" не буде позбавлений права звернутися до публічного акціонерного товариства "Київенерго" із заявою про здійснення перерахунку заборгованості або із відповідним позовом до суду.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Дружба" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступи представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року по справі № 910/14744/15 - залишається без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (постачальник, позивач) та житлово-будівельним кооперативом "Дружба" (споживач, відповідач) було укладено договір № 510219 від 07.09.2007 року на постачання теплової енергії у гарячій воді (договір) (а.с. 19-29).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі -енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За умовами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Його зміст складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виникнення прав за договором залежить від покладених ним на сторін обов'язків, які у сукупності і визначають правову природу договору.

Предметом договору є постачання позивачем за плату теплової енергії відповідачу у вигляді гарячої води, тобто за своєю правовою природою він є договором енергопостачання (параграф 3 глави 29 Господарського кодексу України), платником за яким є сторона за договором, на користь якої він укладений, тобто відповідач.

Відповідно до п. 2.2.1 договору № 510219 постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1 до цього договору.

Між сторонами укладено додатки до договору № 510219, якими визначено кількість, вартість споживання теплової енергії, тариф, межі балансової належності та терміни сплати споживачем вартості спожитої теплової енергії (а.с. 21-28).

Згідно з п.п. 4.1, 4.3 договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2008 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів такого звернення сторонами суду не надано, а отже зазначений договір - діючий.

Позивачем умови договору виконано належним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію у гарячій воді за обліковими картками за період з серпня 2012 року по березень 2015 року, відомостями обліку з 26.07.2012 року по 25.03.2015 року (а.с. 10, 38-80).

Згідно з п. 2.3.1 договору споживач зобов'язаний дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1 до договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

У додатку 2 до договору встановлено порядок розрахунків за теплову енергію. Відповідно до якого споживач щомісяця з 12 по 15 числа отримує в МВРТ-2 за адресою: вул. Драгоманова, 40В, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактичного сплаченої теплової енергії в поточному місяці, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (а.с. 22).

Сплата виконується не пізніше 25 числа поточного місяця.

За період з серпня 2012 року по 01.04.2015 року позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу енергії на суму 497 887,97 грн., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості, обліковими картками з серпня 2012 року по квітень 2015 року (а.с. 10, 38-48).

Вартість використаної за період 01.08.2012 року по 01.04.2015 року теплової енергії сплачувалась відповідачем позивачу з порушенням умов договору № 510219, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 125 441,49 грн. що підтверджується звітними відомостями за тепло та теплоносій, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту згідно Договору теплову енергію.

Виходячи зі змісту ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо встановлення факту наявності основної заборгованості за поставлену теплову енергію у відповідача перед позивачем в сумі 125 441,49 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення основного боргу правомірно визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 12 656,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 70 041,05 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання місцевий суд, здійснивши перерахунок, перевірений апеляційним судом, слушно задовольнив вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 12 656,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 70 041,05 грн.

Щодо посилань скаржника на те, що застосовані позивачем постанови НКРЕ не пройшли державної реєстрації, а тому вони не набули чинності, колегією суддів до уваги не береться, з огляду на наступне.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання визначає Закон України "Про теплопостачання".

Статтею 1 даного Закону визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Указом ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ від 14.03.1995 року № 213 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України» затверджено положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України основними завданнями якої є:

- участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики щодо розвитку і функціонування оптового ринку електроенергії, ринків газу, нафти та нафтопродуктів;

- державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці та нафтогазовому комплексі;

сприяння конкуренції у сфері виробництва електричної енергії, постачання електричної енергії та газу, видобутку газу та нафти, зберігання та реалізації газу, нафти і нафтопродуктів;

забезпечення проведення цінової і тарифної політики в електроенергетиці та нафтогазовому комплексі;

забезпечення ефективності функціонування товарних ринків на основі збалансування інтересів суспільства, суб'єктів природних монополій та споживачів їх товарів і послуг;

захист прав споживачів електричної і теплової енергії, газу, нафти та нафтопродуктів;

розроблення і затвердження правил користування електричною енергією та газом;

координація діяльності державних органів у питаннях регулювання ринків енергоносіїв;

видача суб'єктам підприємницької діяльності ліцензій на виробництво електричної енергії в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії (ліцензійними умовами), передачу та постачання електричної енергії, зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності зі зберігання природного газу (ліцензійними умовами), і постачання природного газу, транспортування нафти та нафтопродуктів магістральними трубопроводами, транспортування природного і нафтового газу трубопроводами;

Комісія відповідно до покладених на неї завдань серед іншого бере участь у встановленні правил функціонування оптового ринку електроенергії, ринків газу, нафти і нафтопродуктів та у здійсненні контролю за їх дотриманням та захищає в межах своїх повноважень інтереси споживачів у питаннях, що стосуються цін на електроенергію, газ, нафту та нафтопродукти, в також надійності їх постачання та якості послуг з боку постачальних організацій.

Голова комісії підписує від імені Комісії ліцензії чи відмову в їх видачі, постанови та розпорядження, які приймає Комісія.

Виключно на засіданнях Комісії розглядаються питання прийняття постанов і розпоряджень.

Комісія в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов і розпоряджень.

Рішення Комісії, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, які здійснюють діяльність на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів.

Рішення Комісії можуть бути оскаржені у встановленому законодавством порядку.

Доказів оскарження постанови Національної комісії Регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року № 1729 до суду не надано, а тому зазначена постанова є чинної та є обов'язковою для виконання сторонами по дані справі.

Указом ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ від 23.11.2011 року № 1059/2011 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики» затверджено положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

НКРЕ є органом державного регулювання діяльності в енергетиці.

Основними завданнями НКРЕ є:

державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання в частині діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках із використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії (далі - сфера теплопостачання), на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів; сприяння розвитку конкуренції у сфері виробництва і постачання електричної енергії, на ринку природного газу, а також створенню конкурентного середовища у сфері теплопостачання;

забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сфері енергетики та нафтогазовому комплексі;

сприяння ефективному функціонуванню товарних ринків на основі збалансування інтересів держави, суб'єктів природних монополій та споживачів товарів (послуг), що виробляються (надаються) суб'єктами природних монополій;

захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання та нафтогазовому комплексі.

НКРЕ відповідно до покладених на неї завдань серед іншого бере участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики у сфері функціонування ринків електричної енергії та в сфері теплопостачання, ринків природного газу, нафти та нафтопродуктів; передачі та постачання електричної енергії; виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; транспортування нафти, нафтопродуктів магістральним трубопроводом, транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами та їх розподілу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим та нерегульованим тарифом; зберігання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ в обсягах, що перевищують рівень, установлений ліцензійними умовами.

Розробляє і затверджує серед іншого порядки (методики) формування цін і тарифів на товари (послуги), що виробляються (надаються) суб'єктами природних монополій та суб'єктами, що провадять діяльність на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання та нафтогазовому комплексі, та методології ціно-, тарифоутворення; порядок доступу до Єдиної газотранспортної системи України;

Установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та

постачання; тарифи на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії та інше.

НКРЕ для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій, а оскільки ПАТ «Київенего» є монополістом, то рішення (постанова) є для нього обов'язковим.

Рішення Комісії можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Доказів оскарження постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.20147 року № 465 до суду не надано, а тому зазначена постанова є чинної та є обов'язковою для виконання сторонами по дані справі.

Рішення НКРЕ, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов'язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань встановлення цін та тарифів (крім встановлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Рішення НКРЕ, які є нормативно-правовими актами, не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, зазначені постанови не підлягають обов'язковій реєстрації, а тому, ПАТ "Київенерго" здійснювало нарахування за обсяги спожитої теплової енергії ЖБК "Дружба" виключно згідно з умовами укладеного договору та відповідно до чинного законодавства.

Щодо доводів апелянта стосовно неправомірності нарахування заборгованості за вказаними позивачем тарифами та наявності у нього переплати за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено вище, вартість теплової енергії встановлюється у відповідних тарифах.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно з абз. 5 п. 2 ч. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України" ця Комісія встановлює тарифи на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією, а також визначає суб'єктів природних монополій, діяльність яких регулюється відповідно до цього Закону, та складає і веде галузеві реєстри таких суб'єктів господарювання. Подальшими змінами до Закону України "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України" було змінено назву на Закон України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг"

ПАТ "Київенерго" є суб'єктом природних монополій у сфері теплопостачання та його включено до відповідного галузевого реєстру.

Крім того, з серпня 2012 по червень 2014 року включно позивачем застосовувався тариф встановлений для ПАТ "Київенерго" для населення - 169,38 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) (якщо будинковий засіб обліку теплової енергії належить балансоутримувачу жилого будинку або відсутній), який встановлено Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року № 1729. Комісія встановила даний тариф у межах передбачених повноважень, наданих Положенням "Про Національну комісію регулювання електроенергетики України", затвердженим Указом Президента України від 21.04.1998 року № 335/98.

Слід звернути увагу, що Верховний Суд України зазначив про правомірність застосування тарифів, встановлених Національною комісією регулювання електроенергетики України для суб'єктів природних монополій в постановах від 28.05.2013 року у справі № 5011- 64/2345-2012 та від 11.12.2012 року у справі № 22/313.

З липня 2014 року по березень 2015 року застосовувався тариф встановлений для ПАТ "Київенерго" на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 295,17 грн./Гкал (без ПДВ), який встановлено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 року № 465.

Комісія встановила даний тариф у межах передбачених повноважень, наданих зокрема Законом України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та Положенням "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг", затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 року № 1073/2011.

З квітня 2015 року застосовувався тариф встановлений для ПАТ "Київенерго" на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 531,10 грн./Гкал (без ПДВ), який встановлено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613.

Комісія встановила даний тариф у межах передбачених повноважень, наданих зокрема Законом України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та Положенням "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014.

Доводи відповідача, з посиланням на судову практику, щодо неможливості застосовувати тарифи Національної комісії регулювання електроенергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вона не стосується неможливості застосовувати тарифи КМДА як органу місцевого самоврядування, які визнано недійсними в порядку адміністративного судочинства та не були зареєстровані у встановленому законом порядку у Міністерстві юстиції України як нормативно-правові акти.

Що стосується рішення Конституційного Суду України від 08.07.2008 року № 1-39/2008 (№ 14-рп/2008), на яке посилається відповідач, то воно не може бути підставою для скасування рішення по даній справі, оскільки в Конституційному рішенні визнанно саме положення Закону України "Про природні монополії" неконституційними та такими что втратили чиннійсть з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а не стосовно визнання НКРЕ та її постанов неконституційними.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року у справі № 910/14744/15 - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Дружба" на рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 31.08.2015 року) по справі № 910/14744/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року у справі № 910/14744/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14744/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

А.Г. Майданевич