ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа № 917/2075/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Івакіна В.О.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 106П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року у справі № 917/2075/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродукт" м. Вінниця,

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області,

про стягнення 43623,60 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ТОВ "Агропродукт" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ПрАТ "Райз-Максимко" про стягнення 43623,60 грн. по договору поставки № 116 від 05.12.2014 р., в тому числі: 35616,93 грн. попередньої оплати та 8006,67 грн. пені., а також 1218 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.12.2015 р. у справі № 917/2075/15 позов задоволено. Стягнуто з відповідача: 35616,93 грн. попередньої оплати, 8006,67 грн. пені, 1218 грн. судового збору та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на відсутність замовлення, тобто письмового погодження сторонами поставки партії товару на суму 297275,00 грн. (кількості, ваги, ціни) та доказів направлення відповідачу вказаного замовлення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, призначено до розгляду на 11.02.2016 р. та задоволено клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору до 11.02.2016 р.

Апелянт 11.01.2016 р. за вх. № 192 надіслав платіжне доручення № 87 від 28.12.2015 р. на суму 1339,80 грн., в підтвердження сплати судового збору.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 р., у звязку з відпусткою судді Камишевої Л.М., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Івакіна В.О.

Представник апелянта в судове засідання 11.02.2016 р. не прибув, надіслав на електронну скриньку суду за вх. № 1665 від 11.02.2016 р. клопотання про розгляд справи без його участі, у звязку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, свого представника в судове засідання 11.02.2016 р. не направив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 13 0 (а.с. 96).

Враховуючи клопотання представника апелянта про розгляд справи без його участі, а також те, що позивач був повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів апеляційної інстанції визнала за можливе розгляд апеляційної скарги здійснити у відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2014 р. між ТОВ "Агропродукт" (покупцем) та ПрАТ "Райз-Максимко" (постачальником) укладено Договір поставки № 116, згідно умов якого постачальник зобов'язаний поставити велику рогату худобу, коні, свині в живій вазі (товар) у встановлений Договором строк у власність покупця, а покупець зобов'язаний прийняти товар та сплатити його вартість, передбачену Договором (а.с. 8-9).

У відповідності до п. 2.1 договору поставки № 116 від 05.12.2014 р., поставка товару здійснюється згідно правил Inсoterms в редакції 2010 року на умовах СІР -Любар. Пункт поставки за даним договором: Житомирська область, смт. Любар, вул. Польова, 1. Поставка здійснюється партіями за попередньою домовленістю сторін з обумовленням розміру партії товару у кількості голів та вазі.

Відповідно до п. 1.3, 1.4 зазначеного договору поставки, загальна ціна Договору складається з суми вартості товару, що поставляється згідно із видатковими накладними протягом всього строку його дії. Товар, поставлений за видатковими накладними, приймальними квитанціями, що оформлені між сторонами протягом строку дії Договору, вважається таким, що поставлений на підставі та в межах Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на Договір в самих видаткових накладних, приймальних квитанціях.

Згідно п. 2.4, 2.5 договору поставки № 116 від 05.12.2014 р. приймання товару за кількістю, вагою та якістю здійснюється по накладним та приймальним квитанціям. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця після підписання сторонами накладних на товар та приймальних квитанцій про отримання.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки № 116 від 05.12.2014 р. покупець (позивач у справі) 05.12.2014 р. направив постачальнику (відповідачу у справі) замовлення № 149-1, яким просив надати рахунок на оплату та поставити на адресу покупця корів молочних на відгодівлі в кількості 23 голів вагою 12650 кг. по ціні 23,50 грн. на загальну суму 297275,00 грн. (а.с. 47).

Відповідач надав позивачу рахунок № 27 від 09.12.2014 р. на оплату замовленого позивачем товару по договору поставки № 116 від 05.12.2014 р., а саме: корів молочних на відгодівлі в кількості 23 голів вагою 12650 кг. по ціні 23,50 грн., на загальну суму 297275,00 грн., чим підтвердив отримання замовлення позивача на поставку товару № 149-1 від 05.12.2014 р. на загальну суму 297275,00 грн. (а.с. 10).

Посилання відповідача на неотримання від позивача замовлення на поставку товару № 149-1 від 05.12.2014 р. на загальну суму 297275,00 грн. є безпідставним, оскільки вказані відповідачем в рахунку № 27 від 09.12.2014 р. асортимент, кількість та ціна товару є ідентичними асортименту, кількості та ціні товару, вказаним позивачем у замовленні № 149-1 від 05.12.2014 р.

В пункті 2.2 договору поставки № 116 від 05.12.2014 р. сторони узгодили, що строк поставки товару не повинен перевищувати трьох календарних днів з моменту отримання продавцем замовлення або в інший строк, додатково погоджений сторонами.

Відповідно до п. 3.3 договору поставки № 116 від 05.12.2014 р., оплата по договору здійснюється покупцем шляхом 100% передоплати коштів на поточний розрахунок постачальника у національній валюті України.

Позивач по платіжному дорученню № 5115 від 11.12.2014 р. здійснив попередню оплату замовленого у відповідача товару в повному обсязі на загальну суму 297275,00 грн. (а.с. 11).

Відповідач виконав свої зобовязання по поставці худоби частково, по видатковим накладним № 4954 від 11.12.2014 р. на суму 222702, 11 грн. (а.с. 12) та № 4957 від 11.12.2014 р. (а.с. 13) поставив позивачу товар на загальну суму 261658,07 грн. Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Тобто відповідач недопоставив позивачу товар на суму 35616,93 грн.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на неузгодження сторонами поставки на суму 35616,93 грн. не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки поставка товару на суму 35616,93 грн. була узгоджена апелянтом шляхом видачі рахунку № 27 від 09.12.2014 р. на суму 297275,00 грн. та оплачена покупцем по платіжному дорученню № 5115 від 11.12.2014 р. на суму 297275,00 грн., з призначенням платежу за велику рогату худобу, згідно рахунку № 27 від 09.12.2014 р.

Свої обовязки по поставці худоби відповідач виконав частково на суму 261658,07 грн.

Тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на неузгодження сторонами поставки на суму 35616,93 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

12.06.2015 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу № 248 про втрату інтересу до подальшого виконання відповідачем зобовязань по договору поставки № 116 від 05.12.2014 р. та повернення грошових коштів в сумі 35616,93 грн. (а.с. 14-15).

Відповідач зазначену вимогу залишив без задоволення, залишок попередньої оплати в розмірі 35616,93 грн. позивачу не повернув та не надав правових обґрунтувань в підтвердження неповернення ним вартості оплаченого товару на суму 35616,93 грн. у разі неможливості виконати поставку товару на зазначену суму.

Позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області вимогами про стягнення з відповідача 35616,93 грн. попередньої оплати та 8006,67 грн. пені, які задоволено судом першої інстанції в повному обсязі.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно п. 9.1 договору поставки № 116 від 05.12.2014 р., договір набрав чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань.

Оскільки відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань по договору поставки № 116 від 05.12.2014 р. не поставив замовлений позивачем товар у встановлені в договорі строки та в узгодженій сторонами кількості та не повернув залишок передоплати в сумі 35616,93 грн., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 35616,93 грн. неповернутої передоплати.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8006,67 грн. пені за період з 14.12.2014 р. по 12.06.2015 р. на підставі п. 5.2 договору поставки № 116 від 05.12.2014 р.

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В пункті 5.2 Договору поставки № 116 від 05.12.2014 р. передбачено відповідальність постачальника за несвоєчасну передачу товару покупцю у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення поставки товару.

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідач не поставив товар на 35616,93 грн. здійсненої позивачем оплати, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені в сумі 8006,67 грн. за період з 14.12.2014 р. по 12.06.2015 р.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються, зокрема, з судового збору та оплати послуг адвоката.

У відповідності до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 2 Закону України "Про адвокатуру" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст. 4 цього Закону.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями), витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до ч. 2 п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 р. № 7, вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар - є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги з правової допомоги, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об'єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим Зїздом адвокатів України від 17.11.2012 р., при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що 09.09.2015 р. між позивачем (замовником) та адвокатами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (виконавцями) укладено угоду № 1 про надання правової допомоги, згідно п. 1.1 якої замовник доручає, а виконавці беруть на себе зобовязання надати замовнику у відповідності до умов даної угоди правову допомогу з приводу стягнення з ПрАТ "Райз-Максимко" дебіторської заборгованості в сумі 35616,93 грн. (а.с. 16).

ОСОБА_1 діяв на підставі посвідчення адвоката № 19, виданого 15.08.2010 р., та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 169 від 12.02.1994 р., а ОСОБА_2 діяв на підставі посвідчення адвоката № 53, виданого 15.09.2010 р., та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 468 від 16.10.2008 р. (а.с. 17-18).

Факт надання замовнику (позивачу) правової допомоги виконавцями підтверджується актом виконаних робіт від 14.09.2015 р. (а.с. 21).

В підтвердження факту понесення замовником (позивачем) витрат на правові послуги до матеріалів справи надано копії платіжних доручень № 6490 від 10.09.2015 р. на суму 1500,00 грн. та № 6491 від 10.09.2015 р. на суму 1500,00 грн. (а.с. 19, 20).

Враховуючи обсяг виконаних робіт, обставини справи, ціну позову, тривалість розгляду справи та виходячи з вимог розумності та справедливості, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неспіврозмірність об'єму отриманих позивачем у справі юридичних послуг та заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. по даній справі, у звязку з чим витрати на правову допомогу підлягають частковому відшкодуванню в сумі 2000,00 грн.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року у справі № 917/2075/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 16.02.2016 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Івакіна В.О.