ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Справа № 904/5711/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Чоха Л.В.,

при секретарі Мудрак О.М.

за участю представників сторін:

за участю представника позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-167 від 11.06.2014р., представник

та представника відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 157 від 20.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015 року у справі №904/5711/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 11 116 221,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2014р. (суддя головуючий суддя Мілєва І.В., судді Кармазіна Л.П., Бондарєв Е.М.) позов ПАТ «НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України 1529844,46 грн., з яких: 662194,47 грн. - пеня, 49468,28 грн. - 3 % річних, 818181,71 грн. - інфляційних втрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням в частині стягнення пені у розмірі 662194,47грн., відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення пені.

Посилається в апеляційній скарзі на важкий фінансовий стан товариства.

Також посилається на те, що основне зобовязання за спірними постачаннями виконано у повному обсязі, період прострочення не є значним.

18.11.2015р. скаржник звернувся до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для вирішення дійсного розміру заборгованості.

Колегія суддів вказане клопотання залишила без задоволення, оскільки питання, які відповідач пропонував на розгляд експертів, на думку апеляційного суду, не потребують спеціальних знань.

В судовому засіданні 10.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 188/14-ПР (далі - договір).

Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб (п. 1.2. договору).

Продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 21450 тис. куб. м. (п. 2.1. договору).

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору позивачем у грудні 2014 року було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 9553398,52грн., що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014р. на суму 9553398,52грн. (а.с. 17).

Відповідач, в порушення умов договору, за поставлений природний газ у грудні 2014р. не розрахувався, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 9553398,52грн., що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Оскільки відповідачем умови договору щодо сплати отриманого природного газу виконані несвоєчасно, позивач, окрім основного боргу, звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 818 181,71 грн. - інфляційні втрати, 693 602,91 грн. - пеня, 51 038,70 грн. - 3% річних.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, 27.07.2015р. відповідач подав до суду клопотання, в якому зазначив, що основний борг в сумі 9553398,52 грн. сплачено, на підтвердження чого додав копію платіжного доручення № 939 від 19.03.2015р.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет позову.

Припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Враховуючи наведене, господарським судом правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 9553398,52 грн.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач надав розрахунок 3% річних у розмірі 51 038,70 грн. за період з 15.01.2015р. по 20.03.2015р.

Господарським судом правомірно зазначено, що позивачем при розрахунку суми 3% річних не врахував те, що 19.03.2015р. відповідачем було сплачено суму основного боргу, а тому кінцева дата нарахування 18.03.2015р.

Господарський суд перерахував суму 3% річних з урахуванням правильного періоду нарахування, у звязку з чим правомірно задовольнив позовні вимог в частині стягнення 3% річних частково, в сумі 49468,28грн.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 818 181,71 грн. господарським судом визнано правомірними, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов в цій частині.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 693602,91 грн.

У звязку з тим, що при нарахуванні пені позивачем останню дату нарахування визначено 20.03.2015р., тоді як основний борг було сплачено 19.03.2015р., господарським судом було перераховано суму пені, внаслідок чого задоволення позовних вимог в цій частині відбулось частково, в сумі 662194,47грн.

Вказаний розрахунок є правомірним, але, звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач просив зменшити суму нарахованої пені в повному обсязі.

В обґрунтування свого клопотання щодо зменшення суми пені, скаржник посилається на складне фінансове становище, втрату ринків збуту, несплату контрагентами за поставлену продукцію та незначний період прострочення.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. (із змін. і доп.) Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На підтвердження обставин складного фінансового стану відповідачем було надано звіт про фінансові результати на 30 вересня 2015р., відповідно до якого сума дебіторської заборгованості контрагентів відповідача становить грн. (рядки 1125, 1130. 1135, 1136, 1155 балансу (звіту про фінансовий стан)) (т.1, а.с. 117-118).

Проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях стало причиною невиконання контрагентами відповідача своїх обовязків по оплаті виконаних поставок: одним із головних дебіторів товариства - ПАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», що знаходиться в м. Луганську, не сплачено за поставлений товар, внаслідок чого виникла дебіторська заборгованість в сумі 63072488,40грн. Вказане підтверджується наданими до апеляційного господарського суду копіями відповідних специфікацій та накладних (а.с.176-273).

Апеляційний суд при вирішенні питання про визначення розміру пені також враховує тяжкий фінансовий стан позивача, однак вважає за необхідне зазначити, що прострочення по оплаті даного зобовязання з боку відповідача мало місце незначний період часу (2,5 місяці) та виконане повністю до звернення з позовом до господарського суду про стягнення заборгованості, прострочення компенсовано стягненням інфляційних втрат в сумі 818181,71грн. та 3% річних в сумі 49468,28грн., а тому не завдало збитків позивачу.

Враховуючи правову позицію Вищого господарського суду України у постановах від 29.11.2012р. у справах № 18/5005/4976/2012 та 37/5005/5346/2012 та № 904/7177/14 від 24.03.2015р., конкретні обставини даної справи та інтереси обох сторін, апеляційний суд вважає за можливе визначити зменшення розміру пені, яка підлягала стягненню, до 30%, а саме: до 198658,35грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015 року у справі №904/5711/15 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 4, ідентифікаційний код 33718431) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 1 529 844,46 грн., з яких: 198658,35 грн. - пеня, 49 468,28 грн. - 3 % річних, 818 181,71 грн. - інфляційні втрати, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 4, ідентифікаційний код 33718431) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 055,81 грн., про що видати наказ.»

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя Л.В. Чоха

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 15.02.2016 року.