ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Справа № 922/2144/15
Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Бондар С.В., Васищака І.М.,
за участю представників сторін позивача - Івахненко І.В.; відповідача - Макарчук Д.І.;
розглянувши касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на постановуХарківського апеляційного господарського суду
від13.08.2015
та на рішенняГосподарського суду Харківської області
від02.06.2015
у справі № 922/2144/15
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
доХарківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
провизнання недійсним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2014 № 254-р/к про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів в частині пунктів 1, 2, 8, 12, 13, 15, 16, 25, 26 (резолютивної частини).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.04.2015 порушено провадження у справі № 922/2144/15 за позовом ПАТ "Укрнафта" до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.

Рішенням Господарського суду Харківської області (суддя Ємельянова О.О.) від 02.06.2015 позовні вимоги задоволено. Суд визнав недійсним та скасував рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2014 № 254-р/к про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів в частині пунктів 1, 2, 8, 12, 13, 15, 16, 25, 26 (резолютивної частини).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Білецька А.М.) від 13.08.2015 рішення Господарського суду Харківської області від 02.06.2015 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського від 13.08.2015 та рішенням Господарського суду Харківської області 02.06.2015, Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове, яким залишити рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2014 № 254-р/к в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними і необґрунтованими, прийнятими з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст.1, 5, 6, 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", серед іншого у зв'язку з тим, що судом апеляційної інстанції неправомірно зроблено висновок про недоведення відділенням порушення ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також норм процесуального права, зокрема ст. 43 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.12.2015 касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.01.2016.

ПАТ "Укрнафта" подало відзив на касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.01.2016 розгляд касаційної скарги відкладено на 27.01.2016.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.01.2016 розгляд касаційної скарги відкладено на 10.02.2016.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення 25.12.2014 прийнято рішення № 254 - р/к у справі № 1/01-226-14, яким визнано, що:

- ПАТ "Укрнафта", ТОВ "Фортуна Х", ТОВ "Восток", ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Тополь", ТОВ "Ольга", схоже підвищивши роздрібні ціни на дизельне пальне за рахунок підвищення торговельної надбавки, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною третьою статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій на ринку роздрібної реалізації дизельного пального (або його аналогів) в межах частини міжнародної автомобільної дороги М-03 (Київ - Харків - Довжанський (Ростов-на-Дону)) (міжнародна категорія Е-40), що проходить в районі розміщення населених пунктів: м. Ізюм, с. Кам'янка Ізюмського району Харківської області, з урахуванням території, що знаходиться в 10-км зоні, які призвели до обмеження конкуренції, за відсутності об'єктивних причин для вчинення таких дій (п. 1 резолютивної частини рішення);

- ПАТ "Укрнафта", ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Фортуна Х", схоже підвищивши роздрібні ціни на дизельне пальне за рахунок підвищення торговельної надбавки, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною третьою статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій па ринку роздрібної реалізації дизельного пального в межах частини регіональної автомобільної дороги Р-51 (Мерефа - Лозова - Павлоград), що проходить в районі розміщення населених пунктів: смт Панютине, с. Катеринівка, м. Лозова Лозівського району Харківської області, з урахуванням території, що знаходиться в 10-км зоні, які призвели до обмеження конкуренції, за відсутності об'єктивних причин для вчинення таких дій (п. 8 резолютивної частини рішення);

- ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Капітал Х", схоже підвищивши роздрібні ціни на дизельне пальне за рахунок підвищення торговельної надбавки, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною третьою статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій на ринку роздрібної реалізації дизельного пального в межах м. Первомайський Первомайського району Харківської області, з урахуванням території, що знаходиться в 10-км зоні, які призвели до обмеження конкуренції, за відсутності об'єктивних причин для вчинення таких дій (п. 12 резолютивної частини рішення);

- ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Капітал Х", схоже підвищивши роздрібні ціни на дизельне пальне за рахунок підвищення торговельної надбавки, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною третьою статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій на ринку роздрібної реалізації дизельного пального в межах м. Зміїв і с. Задонецьке Зміївського району Харківської області та частини регіональної автомобільної дороги Р-78 (Харків - Зміїв - Балаклія - Гороховатка), з урахуванням території, що знаходиться в 10-км зоні, які призвели до обмеження конкуренції, за відсутності об'єктивних причин для вчинення таких дій (п. 12 резолютивної частини рішення);

- ПАТ "Укрнафта", ТОВ "Капітал Х", ПАТ "Укргазвидобування" та ПП "Гарант", схоже підвищивши роздрібні ціни на дизельне пальне за рахунок підвищення торговельної надбавки або рентабельності, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною третьою статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій на ринку роздрібної реалізації дизельного пального в межах частини регіональної автомобільної дороги Р-46 (Харків - Богодухів - Охтирка (Сумська область)), що проходить в районі розміщення населених пунктів: смт Вільшани, с. Дворічний Кут, смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області, з урахуванням території, що знаходиться в 10-км зоні, які призвели до обмеження конкуренції, за відсутності об'єктивних причин для вчинення таких дій (п. 12 резолютивної частини рішення).

Згідно з пунктами 2, 9, 13, 16, 26 резолютивної частини рішення № 254-р/к, на позивача ПАТ "Укрнафта" на підставі абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які зазначені в пунктах 1, 8, 12, 15, 25 резолютивної частини рішення № 254-р/к, накладено штраф у розмірі 340 000 (триста сорок тисяч) гривень.

У рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 254-р/к від 25.12.2014 у справі № 1/01-226-14 в обґрунтування висновку щодо наявності в діях відповідачів узгоджених антиконкурентних дій у вигляді схожого підвищення роздрібних ціни на дизельне пальне за рахунок підвищення торговельної надбавки, зазначено таке.

Аналізом цінової поведінки суб`єктів господарювання, зокрема позивача, у справі № 1/01-226-14 в територіальних межах № 1, територіальних межах № 2, територіальних межах № 3, територіальних межах № 4 територіальних межах № 7 Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України встановлено, що стрімке та схоже підвищення роздрібних цін реалізації дизельного пального розпочалось з 11.08.2014 здебільшого за рахунок збільшення торговельних надбавок.

З метою визначення схожості у діях згаданих вище суб'єктів господарювання стосовно ціноутворення Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України проаналізовано наявність взаємозв'язку між даними щодо цін зазначених суб'єктів шляхом розрахунку коефіцієнту кореляції між рядами їх цін роздрібної реалізації дизельного пального, що встановлені в період, який досліджується. Коефіцієнти кореляції від 0,81 до 0,98 на думку відповідача свідчать про тісну взаємозалежність цінових траєкторій зазначених суб'єктів господарювання та підтверджують схожість їх поведінки.

Також, під час аналізу ринку Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України зазначено, що при роздрібній реалізації дизельного пального суб`єкти господарювання застосовують різні методики вибуття запасів. Структура інших витрат також відрізняється у учасників ринку залежно від наявності власних АЗС, нафтосховищ та транспорту.

Притягнуті до відповідальності підприємства станом на 11.08.2014 мали достатній ресурс дизельного пального, якого, виходячи із середніх обсягів реалізації до 11.08.2014 року, вистачило б на різний період часу (від 7 до 17 днів).

Аналізом цінової поведінки встановлено, що стрімке та схоже підвищення роздрібних цін на дизельне пальне розпочалось з 11.08.2014 здебільшого за рахунок збільшення торговельних надбавок. З динаміки зміни розміру торговельних надбавок суб`єктів господарювання в зазначений період видно, що вони зазнали значного збільшення в 2-7 разів.

Аналіз економічної ситуації на ринку роздрібної реалізації дизельного пального свідчить про відсутність об'єктивних економічних причин, які могли б обумовити одночасне підвищення роздрібних цін на дизельне пальне у визначений період;

Схоже підвищення цін роздрібної реалізації дизельного пального з динамікою, що випереджає динаміку зростання оптових цін, з урахуванням залишків без наявності об'єктивних причин дало змогу позивачу та переліченим вище суб'єктам господарювання збільшити доходи від реалізації дизельного пального. В даному випадку зазначені особи своїми діями спотворили цінове змагання один з одним, що призвело до обмеження можливості кожного із них встановити ціну нижче, ніж у конкурентів.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "Укрнафта" до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2014 № 254-р/к про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів в частині пунктів 1, 2, 8, 12, 13, 15, 16, 25, 26 (резолютивної частини).

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що Територіальним відділенням Антимонопольного комітету України в процесі розгляду справи № 1/01-226-14 не надано доказів щодо наявності погодженої поведінки товариства позивача з суб'єктами господарювання, а саме що схожість дій позивача та вищенаведених суб'єктів господарювання була обумовлена змовою між ними, а не об'єктивними причинами щодо формування роздрібних цін в розмірі, встановленому в період перевірки, а саме:

- не надано доказів віднесення ПАТ "Укрнафта" до групи суб'єктів господарювання, з яких один чи декілька здійснюють контроль над іншими і яка є суб'єктом господарювання в розумінні абз.12 ст.1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", тим самим не доведено антиконкурентної узгодженої поведінки товариства у групі суб'єктів господарювання, що є обов'язковою умовою згідно зі ст.5 вказаного Закону, відповідно до якої учасниками узгоджених дій є особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, а також за змістом ст.6 Закону, основною ознакою правопорушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій є будь - яке погодження антиконкурентної поведінки;

- не надано доказів узгодження дій щодо встановлення однакових цін з ТОВ "Авангард", ТОВ "Фортуна Х", ТОВ "Капітал Х", ТОВ Ольга", ФОП ОСОБА_6, ПАТ "Укргазвидобування", ПП "Гарант", ТОВ "Восток" та ТОВ "ВКФ "Тополь". Натомість, зміна цін ПАТ "Укрнафта" у порівнянні з іншими відповідачами у справі №1/01-226-14 протягом серпня 2014 року в територіальних межах №1, 2, 3, 4, 7 відбувалася не одночасно, а з різницею в декілька днів. Розмір ціни на дизельне пальне коливався у наведених суб'єктів господарювання з 14,30 грн./літ до 14,69 грн./літ., що свідчить про наявність у споживачів можливості вибору щодо придбання пального у того чи іншого суб'єкта господарювання в залежності від цін.

Господарські суди також дійшли висновку, що надані територіальному відділенню суб'єктами господарювання товарного ринку, докази на підтвердження причин впливу на формування цін, що наявні в матеріалах справи ідентичні, а саме стрімке збільшення цін як на зовнішньому так і на внутрішньому ринках, зміна цін постачальниками, витрати пов'язані з здійсненням діяльності по реалізації нафтопродуктів, що свідчить про наявність звичайної ринкової поведінки суб'єктів господарювання, в тому числі ПАТ "Укрнафта", а не антиконкурентних узгоджених дій.

Окрім того, в територіальних межах, визначених відповідачем для дослідження під час розгляду справи, роздрібну торгівлю нафтопродуктами здійснюють не лише відповідачі (суб'єкти господарювання притягнуті до відповідальності) у справі №1/01-226-14, а й інші суб'єкти господарювання, які протягом аналізованого періоду часу також підвищували ціну на дизельне пальне, про що свідчить моніторинг роздрібних цін на дизельне пальне у досліджуваних відповідачем територіальних межах. Проте, відповідачем не обґрунтовано причину не проведення сукупного аналізу ситуації на ринку товару у досліджуваних територіальних межах, який би свідчив про погодженість конкурентної поведінки суб'єктів господарювання.

Також суди попередніх інстанцій вказали про те, що в рішенні органу Антимонопольного комітету України не наведено доказів обмеження конкуренції або можливості такого обмеження внаслідок дій (бездіяльності) суб'єкта господарювання або іншого негативного впливу таких дій (бездіяльності) на стан конкуренції на визначеному відповідним органом ринку, протягом досліджуваного періоду відповідачем, не досліджено в такому рішенні динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення, обґрунтованість зміни цін, співвідношення дій суб'єкта господарювання з поведінкою інших учасників товарного ринку, в тому числі й тих, що не притягалися до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, витрати суб'єкта господарювання, які впливають на вартість товару, тощо.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб'єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об'єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності).

У п. 8.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 зазначено, що з урахуванням приписів ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для кваліфікації дій (бездіяльності) суб'єктів господарювання на ринку товарів як антиконкурентних узгоджених дій у вигляді схожих дій (бездіяльність) на ринку товару (і які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції) не вимагається обов'язкове встановлення та доведення факту чи фактів формального узгодження зазначених дій, в тому числі укладення відповідної угоди (угод).

Це порушення установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який: свідчить про погодженість конкурентної поведінки суб'єктів господарювання; спростовує наявність об'єктивних причин для вчинення зазначених дій.

Пов'язані з наведеним обставини з'ясовуються і доводяться відповідним органом Антимонопольного комітету України.

Пунктом 8.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 передбачено, що ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб'єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Антимонопольного комітету України. При цьому схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб'єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.

Висновок же органу Антимонопольного комітету України щодо відсутності у суб'єкта господарювання об'єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об'єктивно (незалежно від суб'єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару).

Зокрема, суд має з'ясовувати, чи зазначено в рішенні органу Антимонопольного комітету України докази обмеження конкуренції внаслідок дій (бездіяльності) суб'єкта господарювання або іншого негативного впливу таких дій (бездіяльності) на стан конкуренції на визначеному відповідним органом ринку, протягом певного періоду часу, чи досліджено в такому рішенні динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення або зниження, обґрунтованість зміни цін, співвідношення дій (бездіяльності) суб'єкта господарювання з поведінкою інших учасників товарного ринку, в тому числі й тих, що не притягалися до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, витрати суб'єкта господарювання, які впливають на вартість товару, тощо.

При цьому саме орган Антимонопольного комітету України має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб'єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо). На відповідний орган покладається обов'язок не лише доведення однотипної і одночасної (синхронної) поведінки суб'єктів господарювання на ринку, а й установлення шляхом економічного аналізу ринку (в тому числі, за необхідності, шляхом залучення спеціалістів та експертів) відсутності інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) паралельної поведінки таких суб'єктів господарювання.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" кваліфікація дій (бездіяльності) суб'єктів господарювання на ринку товару як схожих (і які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції) не вимагається обов'язкове встановлення та доведення факту чи фактів формального узгодження зазначених дій, в тому числі укладення відповідної угоди (угод); така схожість встановлюється за результатами аналізу ситуації на ринку товару, який свідчить про погодження конкурентної поведінки суб'єктів господарювання.

На підставі викладеного, виходячи з змісту норми ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для доведення узгодженості дій та їх антиконкурентного характеру необхідно встановити такі обставини: вчинення суб'єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару; вплив на конкуренцію, а саме (ймовірні) наслідки недопущення, усунення чи обмеження конкуренції; аналіз ситуації на ринку товару, який спростовує наявність об'єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності).

Водночас ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами не було досліджено доказів Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо наявності схожості у діях відповідних суб'єктів господарювання в частині ціноутворення шляхом розрахунку коефіцієнту кореляції між рядами їх цін роздрібної реалізації дизельного пального, що встановлені у період, який досліджувався. Судами також не дано належної правової оцінки та не перевірено доводи Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо того, що придбання дизельного пального учасниками даного провадження відбувалось у різних постачальників та за різною ціною, але попри те роздрібні ціни ними схоже підвищувались.

При цьому, судами також мають бути перевірені якими були та/або є коефіцієнти кореляції цінової поведінки учасників даного провадження на цьому ж ринку поза межами періоду, де Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України визнано порушення; чи зазнали ці коефіцієнти змін у оспорюваний період та яких саме.

Судами попередніх інстанцій не перевірено фактичного настання негативних наслідків у вигляді обмеження конкуренції, з огляду на те, що частина третя статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"передбачає кілька самостійних кваліфікуючих ознак з цього приводу, які входять до предмету доказування (зокрема, "призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції").

Зокрема, судами не перевірено та не спростовано висновок Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, що в період вчинення антиконкурентних узгоджених дій певний рівень конкуренції на ринку залишався, але відповідачі не змагались в частині встановлення роздрібних цін на реалізацію дизельного пального, що в свою чергу, призвело до обмеження конкуренції.

Також судами попередніх інстанцій не дано належної правової оцінки доводам Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, що жоден суб'єкт господарювання не надав належного економічного обґрунтування щодо причин підвищення роздрібних цін на дизельне пальне. Тобто, не встановлено фактичних обставин, пов'язаних з об'єктивною стороною вчинення, на думку Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, порушення підприємством, тоді як саме вони мають бути підставою для висновку щодо схожості та/або узгодженості поведінки). При цьому, належній оцінці судами підлягають доводи ПАТ "Укрнафта" щодо економічного обґрунтування причин підвищення роздрібних цін на дизельне пальне.

Згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч. 1 ст. 11110 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, то це відповідно є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.06.2015 у справі № 922/2144/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Бондар С.В.

Васищак І.М.