ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р.Справа № 922/6291/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Колонтаївський" м. Харків 3 - тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_1 , Краснокутський район, Харківська область
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2 (дов. б/н від 03.12.15);

3-ї особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (Позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» (Відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 7 904, 0 грн.

08 грудня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області порушено провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 грудня 2015 року.

Позивач в судове засідання не зявився, витребуваних документів не надав, проте 21.12.2015 року через канцелярію суду надав клопотання (вх. №50765), в якому повідомляє суд, що підтримує позов в повному обсязі та просить проводити розгляд справи без присутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, у звязку з неможливістю прибути в судове засідання.

Суд, розглянувши клопотання позивача про розгляд справи без присутності його представника на підставі наявних у справі доказів, відмовив в його задоволенні, оскільки у наданому до суду клопотанні необґрунтовано поважність причин неможливості забезпечити явку в судове засідання представника позивача, а тому вважає дане клопотання безпідставним.

Відповідач в судовому засіданні 22.12.2015 року заперечував проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №51038 від 22.12.2015 р.), зокрема, в якому вказав на те, що в матеріалах справи наявна копія постанови Київського районного суду м. Харкова про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 Судом встановлено, що саме ця особа вчинила правопорушення, яким завдано шкоди іншому транспортному засобу, проте як вказує відповідач, ОСОБА_1 в трудових відносинах з СВК «Колонтаївський» не перебуває, на підставі яких документів він керував транспортним засобом кооперативу невідомо, про подію ДТП, яка мала місце 08.02.2014 року,відповідачу стало відомо лише з позовної заяви, в результаті ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, з початку 2014 року автомобіль НОМЕР_1, незаконно вибув з володіння СВК «Колонтаївський», що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з позовом про повернення майна. Дана справа розглядається у Краснокутському районному суді (копія ухвали та позову додано). У звязку із вищевикладеним відповідач просив суд припинити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено до 21.01.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 21.01.2016 року не зявився, через канцелярію господарського суду (вх. №360 від 11.01.2016 р.) надав додаткові письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог, в яких вказував на те, що звернення до Краснокутського районного суду Харківської області 26.11.2015 року з цивільним позовом до ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння не є належним та допустимим доказом доведеного та реально існуючого факту незаконного заволодіння транспортним засобом (в розумінні правового кола це ст. 289 КК України), а на думку позивача є штучно створеним спором, спрямованим на уникнення відповідальності за існуючою судовою справою.

Крім того, від представника позивача через канцелярію господарського суду (№ вх. 359 від 11.01.2016 р.) надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (Харківська область, Краснокутський район, с. Колонтаїв, вул. Леніна, 95).

Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2016 року заперечував проти заявлених позовних вимог, через канцелярію господарського суду (вх. №828 від 13.01.2016 р) надав відзив на позовну заяву, в якому вважає, що СВК «Колонтаївський» є неналежним відповідачем, оскільки відповідачем повинна виступати фізична особа ОСОБА_1 водій, який допустив порушення правил дорожнього руху та не виконав приписи ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з чим в позові необхідно відмовити. Проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1, не заперечував.

Ухвалою господарського суду від 21.01.2016 року залучено в якості 3-ї особи, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні відповідача та розгляд справи відкладено на 04.02.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 04.02.2016 року не зявився, на електронну адресу суду надав додаткові пояснення стосовно заявлених позовних вимог, в яких вказував на те, що відповідач не виконав вимоги ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому саме до нього предявлено право зворотної (регресної) вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на додаткові пояснення позивача, в якому зазначив, що кооператив ще в травні 2014 лютого звертався до Краснокутського МВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про злочин щодо автомобіля Mitsubishi L200 та надав підтверджуючі документи.

Третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового засідання, до господарського суду не зявився.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 19.12.2013 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Страховик) та СВК «Колонтаївський» (Страхувальник) укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6832862, за умовами якого Страховик зобовязується відшкодовувати шкоду, заподіяну Страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля НОМЕР_1.

08.02.2014 року в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, в результаті якої її автомобіль було пошкоджено.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 124-4 КУпАП.

За регресною вимогою ПрАТ «СК «АХА Страхування» вих. №8776/26/ЦВ від 13.10.2014 року Позивач на користь останнього сплатив суму в розмірі 7 904 грн. 00 коп., що підтверджується страховим актом №66-24 від 15.01.2015 року та платіжним дорученням №219 від 15.01.2015 року.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Отже, виходячи з вимог статті 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме на водії лежить обовязок повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода настала з вини ОСОБА_1, який на думку позивача є водієм СВК «Колонтаївський».

Однак жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є водієм кооперативу позивачем не надано.

В свою чергу, відповідач заперечує факт знаходження ОСОБА_1 у трудових відносинах з кооперативом та наполягає на тому, що про факт самої дорожньо-транспортної пригоди йому стало відомо лише під час ознайомлення з матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, СВК «Колонтаївський» в 2014 році звернувся до Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про злочин, передбачений ст. 191 КК України щодо ОСОБА_4 з приводу привласнення автомобіля НОМЕР_1.

Ухвалою Краснокутського районного суду від 28 вересня 2015 року відкрито провадження у справі №627/1339/15-ц за позовом СВК «Колонтаївський» до ОСОБА_4 про витребування майна (автомобіля НОМЕР_1) з чужого незаконного володіння.

Тягар доказування тих обставин, на які позивач посилається, заявляючи позовні вимоги, лежить саме на ньому.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного зясування місцевим господарським судом обставин справи.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статті 32 ГПК України) наявності підстав для визнання вини відповідача.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що СВК «Колонтаївський» не мав обєктивної можливості повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки не знав про факт її вчинення, немає достатніх доказів стверджувати, що автомобілем керував водій кооперативу, відповідно до чинного законодавства такі вимоги предявляються саме до винної особи, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_5