РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/11423/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД"
про стягнення 437 763 164,58 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився
від відповідача Войцехівський О.В. (дов. б/н від 31.12.2015 року); Чугунов М.В. (дов. б/н від 31.12.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04 лютого 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 437 763 164,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2015 року порушено провадження у справі № 910/11423/15 та призначено справу до розгляду на 28.05.2015 року.

25.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 28.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 05.05.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 25.06.2015 року, у зв'язку з неявкою відповідача та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

25.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про залишення позову без розгляду, про відкладення розгляду справи, про витребування доказів, про продовження строків розгляду спору та про призначення судово-економічної експертизи.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Розглянувши подане відповідачем 25.06.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Розгляд клопотань про залишення позову без розгляду, про витребування доказів та про призначення судово-економічної експертизи відкладено судом до наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року розгляд справи було відкладено на 09.07.2015 року, у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

08.07.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

У судовому засіданні 09.07.2015 року представники відповідача надали письмові пояснення, підтримали клопотання про залишення позову без розгляду, витребування доказів та призначення судово-економічної експертизи.

Представник позивача у судовому засіданні надав документи, на виконання вимог ухвали суду, заперечив проти поданого клопотання про залишення позову без розгляду та не заперечив проти клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на його необґрунтованість.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про призначення судової експертизи дійшов висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/11423/15 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року зупинено провадження у справі № 910/11423/15 до надходження до Господарського суду міста Києва висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи.

15.09.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (за підписом заступника директора - Т.Д. Голікова), яким повідомлено суд, що виконання експертизи буде розпочато після попередньої оплати вартості дослідження та додано клопотанням судового експерта ОСОБА_6 про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року поновлено провадження у справі № 910/11423/15 та задоволено подане клопотання судового експерта ОСОБА_6 про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року зупинено провадження у справі № 910/11423/15 до надходження до Господарського суду міста Києва висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи.

До відділу діловодства Господарського суду міста Києва 13.01.2016 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року, разом з матеріалами справи № 910/11423/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року поновлено провадження у справі № 910/11423/15 та призначено справу до розгляду на 26.01.2016 року.

26.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, клопотання про виклик судових експертів для надання пояснень щодо даного ними висновку, клопотання про залишення позову без розгляду та письмові пояснення по справі.

26.01.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. на лікарняному, розгляд справи № 910/11423/15 не відбувся.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 року розгляд справи призначено на 04.02.2016 року.

У судове засідання 04.02.2016 року представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом задоволено клопотання відповідача про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши у судовому засіданні 04.02.2015 року клопотання відповідача про виклик судових експертів, суд не знаходить підстав для його задоволення та виклику у судове засідання судових експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: - чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Дійсно, у разі необхідності господарський суд може зобов'язати судового експерта з'явитися в судове засідання на виклик суду, дати додаткові роз'яснення щодо поданого ним висновку, поставити йому усні питання, а також зобов'язати його відповісти на усні питання сторін у справі.

Разом з тим, відповідач, обґрунтовуючи необхідність виклику судових експертів у судове засідання, вказує на те, що оскільки позивачем не надано усі витребувані експертом документи, у дослідницькій частині висновку за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року експертами зазначено наступне: відсутність наведених документів не дає можливості повноцінною мірою дати висновок з поставлених питань.

Суд не погоджується з вищенаведеним твердженням відповідача, з огляду на те, що відповідно до пункту 2.1. висновку за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року обсяг інформації стосовно операцій за кредитним договором, що міститься у виписках за відповідними аналітичними рахунками (Додаткові матеріали), є достатнім для надання висновку на поставлені питання, з обмеженнями, які випливають з незадоволення пунктів 3, 4 та 5 клопотання експертів.

Водночас, судом враховано, що позивачем на виконання вимог ухали суду від 16.09.2015 року у справі № 910/11423/15 надано первинні документи, в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні",необхідні для проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 09.07.2015 року.

За наслідками розгляду вказаного клопотання відповідача, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на дослідження експертом усіх наданих об'єктів та надання вичерпних, повних, чітких відповідей на поставлені запитання. Висновок судової експертизи не містить протиріч та не суперечить іншим матеріалам справи, а отже підстав для виклику судових експертів у суду немає.

Розглянувши у судовому засіданні 04.02.2016 року клопотання відповідача від 26.01.2016 року про залишення позову без розгляду з підстав не подання позивачем витребуваних судом оригіналів документів, копії яких додані до позовної заяви, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, в тому числі, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з пунктом 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 у разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем були подані суду копії кредитного договору № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього, меморіального ордеру № 245738 від 08.01.2014 року та виписки банку по особових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД", що засвідчені Демченко Олександром Володимировичем посадове становище якого зазначено як "головний юрисконсульт", який діяв на підставі довіреності № 201 від 20.03.2015 року, виданої Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за доцільне відмовити відповідачу в клопотанні про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 04.02.2016 року представники відповідача подали клопотання про витребування доказів, а саме, оригіналів кредитного договору № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього, меморіального ордеру № 245738 від 08.01.2014 року, виписок банку по особових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД", платіжних доручень позичальника на підтвердження ініціювання перерахування коштів в рамках кредитного договору № 6-2014 від 08.01.2014 року, договору між банківською установою та позичальником про відкриття банківського рахунку, заявки позичальника на одержання коштів.

Відповідно до частини 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Так як позивач самостійно обирає засіб захисту своїх прав, як це передбачено статею 55 Конституції України, а матеріали справи, на думку суду містять необхідні докази для вирішення спору по суті, суд відмовляє відповідачу в клопотанні про витребування доказів.

Представники відповідача у судовому засіданні 04.02.2016 року заперечили проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк"(кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" (позичальник) було укладено кредитний договір № 6-2014, з наступними змінами та доповненнями (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 350 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим Договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Процентна ставка за користування кредитом 22% річних, кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 06.01.2015 року (пункти 1.2, 1.3 Договору).

Договором від 13.08.2014 року про внесення змін до Договору сторони домовились викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції:

"1.2. Процентна ставка за користування кредитом:

- з 08.01.2014 року по 31.08.2014 року - 22%річних;

- з 01.09.2014 року - 16,1% річних."

Згідно з пунктами 2.2., 2.3 Договору проценти за користування кордитом нараховуються щомісячно виходячи з умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт. Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитом. День видачі та день погашення кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі кредиту, день погашення не враховується).

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в межах кредитної лінії у розмірі 350 000 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 245738 від 08.01.2014 року, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

роцентППозовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" допустило порушення своїх зобов'язань по сплаті кредиту і процентів за користування кредитними коштами згідно Договору.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 437 763 164, 58 грн. з яких:

- сума простроченої заборгованість по кредиту становить 350 000 000, 00 грн.

- сума заборгованість по сплаті процентів становить 52 656 301, 36 грн.

- сума пені за несвоєчасне погашення кредиту становить 11 813 698, 63 грн.

- сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту становить 2 962 211, 37 грн.

- сума заборгованості по сплаті 3% річних становить 1 583 133, 21 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту становить 15 309 677, 44 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів становить 3 438 142,57 грн.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, оскільки матеріали справи не містять оригіналів кредитного договору № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього, меморіального ордеру № 245738 від 08.01.2014 року, виписок банку по особовому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД", платіжних доручень позичальника на підтвердження ініціювання перерахування коштів в рамках кредитного договору № 6-2014 від 08.01.2014 року, а копії вказаних документів не відповідають вимогам пункту 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх заперечень на позов відповідач також посилається на відсутність в матеріалах справи заявок позичальника на отримання кредитних коштів за Договором, які на думку відповідача є доказом, який свідчить про перерахування кредитних коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено Договір, за умовами якого позивач відкрив відповідачу невідновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 350 000 000,00 грн. на строк до 06.01.2015 року у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням згідно даного Договору, своєчасно та у повному обсязі повернути кредит банку та сплачувати банку нараховані за користування кредитом проценти, своєчасно, у строки, визначені цим Договором.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Про надання в користування Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" грошових коштів в межах кредитної лінії у розмірі 350 000 000,00 грн., свідчать меморіальний ордер № 245738 від 08.01.2014 року та виписки з банківського рахунку відповідача (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що копії вказаних документів не відповідають вимогам пункту 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, не є належними доказами в розумінні статті 34 цього кодексу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог (пункт 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року).

За умовами пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

До матеріалів справи долучено копії кредитного договору № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього, меморіального ордеру № 245738 від 08.01.2014 року та виписок банку по особовому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД", як засвідчені Демченко Олександром Володимировичем посадове становище якого зазначено як "головний юрисконсульт", який діяв на підставі довіреності № 201 від 20.03.2015 року, виданої Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни.

Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи документи засвідчені у відповідності до вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55.

Щодо посилань відповідача на відсутність в матеріалах справи заявок позичальника на отримання кредитних коштів за Договором, які на думку відповідача, є доказом, що свідчить про перерахування кредитних коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД", суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 року № 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані позивачем до матеріалів справи банківські виписки по особовому рахунку відповідача та меморіальний ордер № 245738 від 08.01.2014 року на суму 350 000 000,00 грн. є первинними документами, відтак, приймаються до уваги судом в якості належних та допустимих доказів отримання та використання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" кредиту у розмірі 350 000 000,00 грн., в розумінні статті 33-34 Господарського процесуального кодексу України.

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останній допустив порушення своїх зобов'язань по сплаті кредиту за Кредитним договором.

Водночас, приймаючи до уваги те, що для з'ясування питань, які виникли в ході судового розгляду справи, потрібні спеціальні знання, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/11423/15 призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1. Чи підтверджується документально заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього в розмірі 437 763 164, 58 грн. з яких:

- сума простроченої заборгованість по кредиту становить 350 000 000, 00 грн.

- сума заборгованість по сплаті процентів становить 52 656 301, 36 грн.

- сума пені за несвоєчасне погашення кредиту становить 11 813 698, 63 грн.

- сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту становить 2 962 211, 37 грн.

- сума заборгованості по сплаті 3% річних становить 1 583 133, 21 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту становить 15 309 677, 44 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів становить 3 438 142,57 грн.

станом на 30.04.2015 року та станом на дату винесення даної ухвали?

2. Який фактичний розмір заборгованості (прострочена заборгованість по кредиту, заборгованість по сплаті процентів, сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, заборгованості по сплаті 3% річних, сума інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" перед Публічним акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього станом на 30.04.2015 року та станом на дату винесення даної ухвали, з урахуванням періодів, заявлених позивачем у розрахунку боргу?

При наданні відповіді на поставлені питання у висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року експерти дійшли наступних висновків:

Фактичний розмір заборгованості (прострочена заборгованість по кредиту, заборгованість по сплаті процентів, сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" перед Публічним акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором № 6-2014 від 08.01.2014 року зі змінами та доповненнями до нього становить:

1) станом на 30.04.2015 року:

- сума простроченої заборгованість по кредиту становить 350 000 000, 00 грн.

- сума заборгованість по сплаті процентів становить 45 554 657,54 грн.

- сума пені за несвоєчасне погашення кредиту становить 30 608 219,18 грн.

- сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту становить 5 418 491,92 грн.

- сума заборгованості по сплаті 3% річних становить 3 860 004,75 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту становить 114 100 000,00 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів становить 16 514 648,04 грн.

2) станом на дату винесення ухвали від 09.07.2015 року:

- сума простроченої заборгованість по кредиту становить 350 000 000, 00 грн.

- сума заборгованість по сплаті процентів становить 45 554 657,54 грн.

- сума пені за несвоєчасне погашення кредиту становить 48 597 260,27 грн.

- сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту становить 6 328 785,93 грн.

- сума заборгованості по сплаті 3% річних становить 3 038 264,66 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту становить 123 200 000,00 грн.

- сума інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів становить 16 514 648,04 грн.

Як вбачається з висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року експертизу проведено судовими експертами: ОСОБА_6 - судовому експерту V класу лабораторії економічних досліджень, який має вищу економічну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст", кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 11.1 "Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності", 11.2 "Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій", 11.3 "Дослідження фінансово-кредитних операцій" (свідоцтво НОМЕР_1 від 01.12.2011 року, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 01.12.2016 року); ОСОБА_7 - судовому експерту лабораторії економічних досліджень, який має вищу освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 11.3 "Дослідження фінансово-кредитних операцій" (свідоцтво НОМЕР_2 від 09.06.2008 року, видане ЦЕКК Міністерства юстиції України, дійсне до 07.11.2017 року).

Дослідивши висновок експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року, суд прийшов до висновку, що судову експертизу проведено кваліфікованими експертами, попередженими про кримінальну відповідальність, в результаті проведеної судової експертизи за наявними матеріалами справи надано вичерпні відповіді на поставлені судом питання, вирішення яких необхідне для прийняття рішення у даній справи, а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 350 000 000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" 350 000 000,00 грн., заборгованості по кредиту за кредитним договором № 6-2014 від 08.01.2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договором від 13.08.2014 року про внесення змін до Договору сторони домовились викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції:

"1.2. Процентна ставка за користування кредитом:

- з 08.01.2014 року по 31.08.2014 року - 22%річних;

- з 01.09.2014 року - 16,1% річних."

Згідно з пунктами 2.2., 2.3 Договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно виходячи з умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів уроці та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт. Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитом. День видачі та день погашення кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі кредиту, день погашення не враховується).

Відтак, обґрунтованими є позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" заборгованості по відсотках, нарахованих за період з 08.01.2014 року по 20.02.2015 року, проте, є такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 45 554 657,54 грн., з урахуванням висновку судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року.

Згідно частини 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 14.4. Договору сторони погодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням вимог Договору, що є підставою для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 11 813 698, 63 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у розмірі 2 962 211, 37 грн., нарахованої за період з 08.01.2014 року по 20.02.2015 року, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зважаючи на вищенаведене, приймаючи до уваги висновок судово-економічної експертизи № 14453/14454/15-45 від 28.12.2015 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" суми заборгованості по сплаті 3% річних у розмірі 1 583 133, 21 грн., суми інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 15 309 677, 44 грн. та суми інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 3 438 142,57 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Рішенням № 63 від 20.03.2015 року виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіну Марину Анатоліївну.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (станом на день подання позовної зави), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи те, що ціна позову становить 437 763 164,58 грн., стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України підлягає сума судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, будинок 50, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т, ) 350 000 000 (триста п'ятдесят мільйонів) грн.00 коп. заборгованості по кредиту, 45 554 657(сорок п'ять мільйонів п'ятсот п'ятдесят чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 54 коп. заборгованості по відсотках, пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 11 813 698 (одинадцять мільйонів вісімсот тринадцять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 63 коп., пеню за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у розмірі 2 962 211 (два мільйони дев'ятсот шістдесят дві тисячі двісті одинадцять) грн. 37 коп., заборгованість по сплаті 3% річних у розмірі 1 583 133 (один мільйон п'ятсот вісімдесят три тисячі сто тридцять три) грн. 21 коп., суму інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 15 309 677 (п'ятнадцять мільйонів триста дев'ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 44 коп. та суму інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 3 438 142 (три мільйони чотириста тридцять вісім тисяч сто сорок дві) грн.57 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДЕР ПЛЮС ЛТД" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, будинок 50, ) в Доход державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.2016 року

Суддя С.В. Стасюк