ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 р. Справа № 909/1371/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефі-транс",

АДРЕСА_1, 03049;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн

Компані", вул. Б.Хмельницького, 68, м. Калуш, Калуський район,

Івано-Франківська область,77300;

про: стягнення заборгованості в сумі 84 079,30грн., з яких: 70 000,00грн. - основний борг, 13 180,62грн. - пеня, 898,68грн. - 3% річних,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність б/н від 01.12.2015р.);

від відповідача: не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "Ефі-транс" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з відповідача - ТОВ "ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані" заборгованості в сумі 84 106,09грн., з яких: 70 000,00грн. - основний борг, 13 226,22грн. - пеня, 879,87грн. - 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні, подав уточнення позовних вимог б/н від 03.02.16р. (вх№925/16 від 04.02.16р.), в якому просить суд, стягнути з відповідача заборгованість в сумі 84 079,30грн., з яких: 70 000,00грн. - основний борг, 13 180,62грн. - пеня, 898,68грн. - 3% річних. Судом розцінюється така позиція позивача як зменшення розміру позовних вимог.

Беручи до уваги правила ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, п.3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., за змістом якого, в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір, будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні, судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, а спір вирішується виходячи зі зменшеної ціни позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Генерального договору транспортного експедирування №10/02-12 від 23.01.12р. та Додаткової угоди №1 від 21.02.14р. до Договору, на виконання умов яких, позивач, на підставі протоколу-заявки №38 від 10.09.15р., надав відповідачу послуги транспортно - експедиторського обслуговування, на зальну суму 195 560,22грн., що підтверджують накладна СМГС №38415071, акт наданих послуг №1208 від 30.10.15р.;

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, в частині здійснення розрахунків за надані транспортно - експедиторські послуги, внаслідок чого, виникла заборгованість в сумі 70 000,00грн. (125 560,22грн. - відповідачем сплачено).

- неодноразове звернення до відповідача з вимогами вих№11/10-15 від 16.10.15р., вих№09/12-15 від 08.12.15р., про погашення заборгованості, які залишились без належного реагування з боку відповідача;

- п.5.2.Договору, на підставі якого, відповідачу нараховано 13 180,62грн. - пені;

- приписи ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, згідно якої, відповідачу нараховано 898,68грн. - 3% річних;

- норми ст.ст.525, 526, 530, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.01.16р. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав.

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ефі-транс" (ОСОБА_2/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані" (Клієнт/відповідач) укладено Генеральний договір транспортного експедирування №10/02-12 від 23.01.12р. та Додаткову угоду №1 від 21.02.14р. до Договору.

Згідно п.1.1. Договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 21.02.14р. до Договору, Клієнт доручає, а ОСОБА_2 зобов"язується за плату і за рахунок Клієнта організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів Клієнта, чи в інтересах Клієнта вантажів третіх осіб, які перевозяться залізнодорожним транспортом, узгоджені сторонами в додаткових угодах та/чи заявках, які є невід"ємними частинами цього Договору. Вантажі, організацію перевезення яких, здійснює ОСОБА_2 є власністю Клієнта чи третіх осіб. При прийнятті ОСОБА_2 вантажів Клієнта чи третіх осіб право власності на відповідні вантажі у ОСОБА_2 не виникає.

Клієнт, не пізніше 5 днів до запланованої дати відправки вантажу, направляє ОСОБА_2 заявку із зазначенням маршруту і всіх можливих даних про вантаж і в обов"язковому порядку, у відповідності до форми заявки, вказує найменування, кількість, код вантажу, необхідний для перевезення, кількість вагонів, завантаження вагонів, терміни транспортування, станції відправки, станції призначення вантажу, найменування вантажовідправника і вантажоотримувача. Форма заявки міститься в Додатку №1, який являється невід"ємною частиною Договору. Після отримання заявки ОСОБА_2 направляє Клієнту рахунок з зазначенням сум, необхідних для надання послуг у відповідності до заявки (п.п.2.2., 2.3.Договору).

У відповідності до п.2.10. Договору сторони здійснюють приймання-передачу робіт (послуг), наданих у відповідності до умов цього Договору, шляхом складання актів виконаних робіт, в яких фіксуються всі транспортно - експедиторські послуги, отримані Клієнтом від ОСОБА_2.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору обумовлено, що Клієнт перераховує ОСОБА_2 100% передоплату грошових коштів, необхідних для виконання його доручення про перевезення відповідних партій вантажів відповідно до виставленого рахунку, після отримання повідомлення ОСОБА_2 про прибуття транспортного засобу на погоджене місце завантаження. Таке повідомлення надається Клієнту в письмовій формі через електронний зв"язок. ОСОБА_2 вважаються кошти, які виплачуються Клієнтом ОСОБА_2 за належне виконання цього Договору транспортного експедирування.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач, на підставі погодженого сторонами протоколу-заявки №38 від 10.09.15р. (а.с.59), згідно накладної СМГС №38415071 (а.с.22), акту наданих послуг №1208 від 30.10.15р. (а.с.21), надав відповідачу послуги транспортно - експедиторського обслуговування, на загальну суму 195 560,22грн.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявне повідомлення, направлене відповідачу електронною поштою 21.09.15р. (а.с.60), з якого вбачається факт належного виконання ОСОБА_2 п.4.1. Договору, а саме інформування Клієнта про прибуття вагону №58020363 на погоджене місце завантаження - станцію Калуш.

Проте, відповідач належним чином не виконав взяті на себе договірні зобов"язання, виставлений позивачем, електронною поштою (а.с.62), рахунок №2245 від 28.09.15р. (а.с.61) на суму 195 560,22грн., в повному обсязі не оплатив, і як наслідок утворилась заборгованість в сумі 70 000,00грн. При цьому, надані позивачем транспортно - експедиторські послуги, обумовлені Договором, частково оплачені відповідачем в розмірі 125 560,22грн. (картка рахунку ТОВ "Ефі-транс" №361 за 2015р., а.с.23).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами вих№11/10-15 від 16.10.15р., вих№09/12-15 від 08.12.15р. (а.с.26-29), про погашення заборгованості. Проте, дані вимоги залишилась без належного реагування з боку відповідача.

Позивачем доведено перед судом факт наявності у відповідача заборгованості за надані транспортно - експедиторські послуги в сумі 70 000,00грн.

Станом на 04.02.16р. в матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б сплату вище зазначеної суми боргу.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Генеральний договір транспортного експедирування №10/02-12 від 23.01.12р., Додаткова угода №1 від 21.02.14р. до Договору, укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (ст.204 Цивільного кодексу України).

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст.929 Цивільного кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Оскільки, відповідач неналежно виконав свої зобов"язання, які випливають з Договору та закону, то, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані транспортно - експедиторські послуги, в сумі 70 000,00грн., підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Крім того, приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 5.2. Договору, встановлено, що за прострочку перерахування грошових коштів у встановлені сторонами терміни ОСОБА_2 вправі вимагати від Клієнта сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня від несплаченої або несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

Враховуючи вище зазначені правові норми та п.5.2. Договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 13 180,62грн. - пені, 898,68грн. - 3% річних, за період та від сум часткових оплат, вказаних у розрахунку (а.с.47-48), який перевірено судом та визнано арифметично вірним.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

В силу п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, своїми правами, наданими йому ст.ст. 22, 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 84 079,30грн., з яких: 70 000,00грн. - основний борг, 13 180,62грн. - пеня, 898,68грн. - 3% річних, правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, за правилами ст.49 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 599, 625-629, 929 Цивільного кодексу України, cт.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов ТОВ "Ефі-транс" до відповідача ТОВ "ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані" про стягнення заборгованості в сумі 84 079,30грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані", вул. Б.Хмельницького, 68, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область,77300 (ідентифікаційний код 37690038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефі-транс", АДРЕСА_1, 03049 (ідентифікаційний код 32820284) 70 000,00грн. (сімдесят тисяч грн. 00 коп.) - заборгованості, 13 180,62грн. (тринадцять тисяч сто вісімдесят грн. 62коп.) - пені, 898,68грн. (вісімсот дев"яносто вісім грн. 68коп.) - 3% річних, 1 261,18грн. (одну тисячу двісті шістдесят одну грн. 18коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.16р.

Суддя С.Кобецька