РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/667/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт Лтд»

До Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія

«Гарант-Авто»

Про стягнення 11 412,98 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Маслова Н.В. - по дов. № б/н від 14.01.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт Лтд» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 11 412,98 грн., з яких: 6 859,91 страхового відшкодування, 4 245,79 грн. пені, 307,28 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків № 17-00/00000479/1.1.2.00 від 13.03.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 порушено провадження у справі № 910/667/16 та призначено її до розгляду на 04.02.2016.

Позивач в судовому засіданні 04.02.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 04.02.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представників сторін суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.02.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосаміт Лтд» (страхувальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (страховик, відповідач) було укладено добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків № 17-00/00000479/1.1.2.00 (далі - договір).

За умовами даного договору позивачем застраховано транспортний засіб марки Toyota Rav4, 2013 року випуску, № кузова JTMDAREV30D004477, колір чорний.

13.03.2014 стався страховий випадок, який передбачений пунктом 27.1. договору, а саме у лобове скло вказаного транспортного засобу влучило каміння.

Після настання страхового випадку, на виконання умов договору позивачем було зареєстровано повідомлення про страхову подію № 000002615 від 13.03.2014.

13.03.2013 позивачем було подано заяву про подію, яку було зареєстровано відповідачем за № 2615 від 13.03.2014. При прийнятті заяви відповідачем було складено акт огляду транспортного засобу, а саме автомобіля Toyota Rav4, 2013 року випуску, № кузова JTMDAREV30D004477 від 13.03.2014, в я кому було зафіксовано пошкодження лобового скла та необхідність провести його заміну.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 03-30 від 25.04.2014 в якому нагадував відповідачу про те, що ще 13.03.2014 звертався до відповідача з заявою про подію, яка була зареєстрована відповідачем за № 2615 від 13.03.2014 та відповідачем було складено акт огляду транспортного засобу (зафіксовано пошкодження лобового скла), у зв'язку з чим просив повідомити про прийнято рішення та провести вирлату страхового відшкодування в сумі 6 859,91 грн.

Разом з даним листом було направлено пакет документів для складання страхового акту, в тому числі рахунок-фактуру № С-00054312 від 13.03.2014, в якому визначена вартість робіт та запчастин щодо заміни лобового скла на автомобілі Toyota Rav4, номер кузова JTMDAREV30D004477, на загальну суму 6 859,91 грн.

Відповідно до вимог п. 35.2. договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування страховик приймає протягом 7 робочих днів після отримання заяви про подію та необхідних документів до заяви.

Відповідач листом № 4939/6 від 17.07.2014 повідомив позивачу, що подію, яка відбулася 13.03.2014 визнано страховою про що складено страховий акт та страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 6 859,91 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 35.4. договору страховик виплачує страхове відшкодування протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дня складання страхового акта.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, страховик в порушення взятих на себе зобов'язань за договором виплату страхового відшкодування не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 6 859,91 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 859,91 грн. боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки виплату страхового відшкодування не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 31.4.2. договору передбачено, що страхувальник має право при порушенні строків виплати страхового відшкодування вимагати від страховика сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нарахована пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по виплаті страхового відшкодування відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню розмір якої, за розрахунками суду становить 922,42 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 922,42 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині нарахованої пені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України (перевищено шестимісячний термін нарахування).

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення з виплати страхового відшкодування, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 307,28 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 307,28 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт Лтд» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт Лтд» (02121, м. Київ, Харківське шосе, 179, ) суму страхового відшкодування в розмірі 6 859 (шість тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 91 коп., 922 (дев'ятсот двадцять дві) грн. 42 коп. пені, 307 (триста сім) грн. 28 коп. - 3% річних, 976 (дев'ятсот сімдесят шість) грн. 74 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.02.2016.

СуддяВ.В.Сівакова