РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/32571/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Арктурус-Принт"

до приватного акціонерного товариства "Національна гомеопатична спілка"

про стягнення 100 801,34 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Іванчик Р.Б.(дов. від 24.12.2015)

Від відповідача: Девко Є.В.(директор)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору про виготовлення поліграфічної продукції № 101 від 12.01.2015 у розмірі 181 267,23 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.12.2015 порушено провадження у справі №910/32571 та призначено до розгляду на 21.01.2016.

В судове засідання 21.01.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

21.01.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 04.02.2016 для подання доказів по справі.

В судове засідання 04.02.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковим погашенням відповідачем боргу, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача:

- основний борг в сумі 80 801,34 грн.;

- пеню в сумі 20 000,00 грн.;

- судовий збір в сумі 2719,01 грн.

Суд прийняв дану заяву.

Враховуючи правила ст. 22 ГПК України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, а спір розглядається, виходячи зі зменшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України " Про деякі питання порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 р. щодо застосування норм господарського процесуального кодексу України" від 29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Свої зменшені позовні вимоги позивач підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти наявності заборгованості не заперечував.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Арктурус-Принт» (далі позивач, за договором - виконавець) та приватним акціонерним товариством «Національна Гомеопатична Спілка» (далі відповідач, за договором - замовник) був укладений Договір № 101 Про виготовлення поліграфічної продукції (надалі договір).

Згідно з п. 1.1 договору виконавець зобов'язується виготовити та передати у власність в погоджені строки другій стороні - замовнику поліграфічну продукцію (надалі продукція), а замовник зобов'язується прийняти продукцію, і сплатити за неї певну грошову суму згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору - асортимент, кількість і ціна товару встановлюється сторонами згідно заявок-специфікацій та виставлених рахунків-фактур та видаткових накладних.

Позивач належним чином виконав умови договору, щодо поставки та передачі продукції відповідачу, підтвердженням цього є рахунки-фактури з кожної поставки, видаткові накладні з кожної поставки підписані відповідачем.

Відповідач не відмовився від прийняття продукції, претензій що до якості товару позивачу не пред'являлося.

Відповідно до п. 2.1. договору замовник повинен сплатити певну 50% передоплати від суми зазначеної в рахунку-фактурі, яка виписується на кожне окреме замовлення замовника. Пункт 2.2 передбачає, що оплата остаточних 50% суми оплачується замовником в 5-денний термін з моменту відвантаження продукції.

Передача товару в рамках цього договору здійснювалась за видатковими накладними та рахунками-фактурами. Підтвердженням того, що покупцем отриманий товар з відповідними документами є підпис та печатка покупця на зазначених вище документах.

Згідно до видаткових накладних з початку дії договору позивачем було поставлено продукції на загальну суму 136 072(сто тридцять шість тисяч сімдесят дві) грн., 74 коп.

Оплачено поставленої продукції, відповідно до данківських виписок на загальну суму 21458(двадцять одну тисячу чотириста п'ятдесят вісім) грн., 40 коп.

Таким чином, частина товару, що поставлений позивачем відповідачу не оплачена. Заборгованість відповідача в рамках вище зазначеного договору станом на 21.07.2015 становила 114 614,34 грн. Більше поставок товару не здійснювалось.

Станом на день звернення позивача з даним позовом до суду неоплаченими залишались наступні поставки товару:

1. Поставка товару від 26.01.2015.

- Рахунок-фактура № АР-0000201 від 16.01.2015,

- Видаткова накладна № АР-0000002 від 26.01.2015,

- Вартість поставки: 39458,40 грн.

- Сума боргу: 18000 грн. (згідно платіжних доручень № 609 від 05.05.2015 та № 900 від 20.07.2015 частина у розмірі 21 4586,40 грн. сплачена).

- Строк для сплати закінчився: 30.01.2015.

2. Поставка товару від 16.02.2015.

- Рахунок-фактура № АР-0000204 від 13.02.2015,

- Видаткова накладна № АР-0000004 від 16.02.2015,

- Вартість поставки: 15813,00 грн.

- Сума боргу: 15813,00 грн.

- Строк для сплати закінчився: 20.02.2015.

3. Поставка товару від 31.03.2015.

- Рахунок-фактура № АР-0000206 від 06.03.2015,

- Видаткова накладна № АР-0000009 від 31.03.2015,

- Вартість поставки: 49057,68 грн.

- Сума боргу: 49057,68 грн.

- Строк для сплати закінчився: 04.04.2015.

4. Поставка товару від 27.05.2015.

- Рахунок-фактура № АР-0000210 від 25.03.2015,

- Видаткова накладна № АР-0000014 від 27.05.2015,

- Вартість поставки: 10495,50 грн.

- Сума боргу: 10495,50 грн.

- Строк для сплати закінчився: 31.05.2015.

5. Поставка товару від 27.05.2015.

- Рахунок-фактура № АР-0000211 від 26.03.2015,

- Видаткова накладна №АР-0000015 від 27.05.2015,

- Вартість поставки: 21248,16 грн.

- Сума боргу: 21248,16 грн.

- Строк для сплати закінчився: 31.05.2015.

Таким чином станом на 21.07.2015 основна заборгованість за поставками товару становила114 614 (сто чотирнадцять тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 34 коп.

Проте, в судовому засіданні представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковим погашенням відповідачем боргу, відповідно до якої зазначив, що основний борг відповідача становить в сумі 80 801,34 грн.

Станом на день розгляду справи, не зважаючи на обов'язок замовника сплатити вартість виготовленої продукції, гроші не перераховані на поточний рахунок останнього, тобто умови договору щодо строків оплати виготовленої продукції замовником було порушено.

Отже, в порушення умов договору та вимог законодавства України замовник не здійснив оплату заборгованості на загальну суму 80 801,34 за роботи по виготовленню продукції, що виконані в повному обсязі згідно з зазначеним договором.

Таким чином, в порушення прийнятих на себе зобов'язань, в передбаченому обсязі та терміни відповідач не оплатив виконані позивачем роботи по виготовленню продукції.

Укладений між сторонами договір має ознаки договору підряду, а відтак до нього застосовуються відповідні положення законодавства про договори підряду.

Відповідач в порушення умов укладеного договору підряду та діючого законодавства не виконав в повному обсязі та належним чином прийняті на себе зобов'язання.

Відповідач не заперечував проти наявності в нього заборгованості перед позивачем, проте просив відмовити в задоволенні позову, оскільки на його думку строк виконання його зобов'язань не настав в силу п. 3.1. договору, де зазначено, що він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Проте суд зазначає, що дане твердження відповідача є нелогічним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договором щодо оплати виконаних позивачем робіт по виготовленню продукції, то позовні вимоги про стягнення з нього основного боргу в розмірі 80 801,34 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в розмірі визнаному судом обґрунтованим.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені.

Згідно п. 4.2 договору за порушення зобов'язання, щодо своєчасної оплатити наданої послуги, передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідач не оплатив надані послуги, то позивач нарахував відповідачеві пеню, яка складає 20 000,00 грн. Суд визнає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позов в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Арктурус-Принт" задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Національна гомеопатична спілка" (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 76-78, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Арктурус-Принт" (04074, м. Київ, вул. Новозабарська, буд. 21-А, ) основний борг в розмірі 80 801(вісімдесят тисяч вісімсот одна) грн. 34 коп., пеню в сумі 20 000(двадцять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 719(дві тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн. 01 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 05.02.2016