РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/31223/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта"

до приватного підприємства "Шериф Гарант"

про стягнення 15 119,12 грн.

Представники сторін:

від позивача: Шевчук Д.Б. - представник за довіреністю № 263 від 25.12.2015 року;

від відповідача: Настиченко В.А. - представник за довіреністю № 2010/2016/3 від 25.01.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта" до приватного підприємства "Шериф Гарант" про стягнення 15 119,12 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 31.03.2015 року укладено договір про надання послуг з охорони № 786-2.

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язується у 2015-2016 роках надати послуги, пов'язані з особистою безпекою (код 80.10.1 за ДК 016:2010) (Послуги з охорони та забезпечення внутрішньооб'єктового і пропускного режиму стаціонарних об'єктів).

П. 1.2. договору передбачено специфіка охоронних послуг: охорона стаціонарних об'єктів магістральних нафтопроводів і забезпечення внутрішньооб'єктового і пропускного режиму на об'єктах, передбачених додатком № 1 до договору «Дислокації-Розрахунок», який є невід'ємною частиною договору.

31.03.2015 року сторонами підписано Акт прийому-передачі Об'єктів під охорону до договору № 786-2 від 31.03.2015 року, відповідно до якого замовник 20.04.2015 року передає, а виконавець приймає об'єкти під охорону шляхом підтримання громадського порядку та забезпечення пропускного режиму на них.

17.06.2015 року працівником позивача на території охоронюваної бази виявлено відсутність двох акумуляторних батарей марки 6СТ-190 в акумуляторному відсіку автокрана на базі автомобіля МАЗ д.н.з. 066-93СН. Факт крадіжки підтверджується актом від 17.06.2015 року за підписом представника відповідача.

22.06.215 року охоронником відповідача виявлено порушення пломбувальник пристроїв на паливних баках 2-х автомобілів. При проведенні заміру залишків дизпалива в баках зазначених автомобілів виявлено нестачу палива в кількості 226 літрів.

Згідно висновку про вартість майна від 13.10.2015 року вартість акумуляторних батарей складає 5 774, 00 грн. з ПДВ., вартість дизельного палива становить 3 876,00 грн. з ПДВ. Таким чином, сума збитків складає 9 650,00 грн.

Керуючись п. 7.2.1.6. договору позивач нарахував відповідачеві штраф у сумі 5 469,12 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості в загальному розмірі 15 119,12 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2015 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 22.12.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 22.12.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, виконав вимоги ухвали суду від 11.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено на 26.01.2016 року.

26.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 11.12.2015 року.

У судове засідання 26.01.2016 року з'явились представники сторін.

Представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, вказаних у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між публічним акціонерним товариством "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта" та приватним підприємством "Шериф Гарант" 31.03.2015 року укладено договір про надання послуг з охорони № 786-2.

До договору сторонами підписаний додаток № 1 дислокація-розрахунок вартості надання послуг охорони на 2015-2016 рік.

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язується у 2015-2016 роках надати послуги, пов'язані з особистою безпекою (код 80.10.1 за ДК 016:2010) (Послуги з охорони та забезпечення внутрішньооб'єктового і пропускного режиму стаціонарних об'єктів).

Згідно з ч. 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

П. 1.2. договору передбачено специфіка охоронних послуг: охорона стаціонарних об'єктів магістральних нафтопроводів і забезпечення внутрішньооб'єктового і пропускного режиму на об'єктах, передбачених додатком № 1 до договору «Дислокації-Розрахунок», який є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. п. 10.1. договору договір набуває чинності з 20.04.2015 року та діє до 18.04.2016 року.

31.03.2015 року сторонами підписано Акт прийому-передачі Об'єктів під охорону до договору № 786-2 від 31.03.2015 року, відповідно до якого місцезнаходження об'єктів охорони: виробничий корпус адміністративно-виробничої бази РБУ філії «ПДМН» за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмакова,1 та база виробничого обслуговування РБУ філії «ПДМН» за адресою: Полтавська обл., Кременчуцький р-н, вул. Засипський шлях, 3. Відповідно до вказаного акту замовник 20.04.2015 року передає, а виконавець приймає об'єкти під охорону шляхом підтримання громадського порядку та забезпечення пропускного режиму на них. Передача майна, адміністративних, господарчих та інших приміщень, ключів, матеріальних цінностей під охорону здійснюється на підставі відповідного переліку, затвердженого сторонами, та запису в «Журналі приймання-передачі чергування» на момент взяття виконавцем об'єктів під охорону (даний запис засвідчується підписом працівника охорони, що несе службу, та відповідальної особи.

Відповідач стверджує, що відповідно до акту прийому-передачі об'єктів під охорону не складався перелік майна та не затверджувався сторонами.

Однак, відповідно до п. 6.4.3. договору виконавець не розірвав достроково договір та прийняв під охорону та здійснював охорону об'єктів замовника без зауважень та пропозицій щодо підписання такого акту. Окрім того, в витягу з журналу прийому та здачі чергування, який відповідно до матеріалів справи розпочато 21.04.2015 року, працівниками виконавця при здачі зміни зазначено «майно відповідно опису». Таким чином, фактично виконавцем підтверджується наявність опису майна замовника.

17.06.2015 року працівником позивача на території охоронюваної бази виявлено відсутність двох акумуляторних батарей марки 6СТ-190 в акумуляторному відсіку автокрана на базі автомобіля МАЗ д.н.з. 066-93СН. Факт крадіжки підтверджується актом від 17.06.2015 року за підписом, в тому числі, представника відповідача.

Вказане також відмічено в журналі прийому та здачі чергування 17.06.2015 року. За фактом крадіжки відкрито кримінальне провадження № 0000781відповідно до копії витягу з кримінального провадження.

22.06.215 року охоронником відповідача виявлено порушення пломбувальник пристроїв на паливних баках 2-х автомобілів. При проведенні заміру залишків дизпалива в баках зазначених автомобілів виявлено нестачу палива в кількості 226 літрів. В журналі прийому та здачі чергування 23.06.2015 року при здійсненні запису про здачу чергування відмічено про виявлення факту відкриття баку для палива.

Факт підтверджується актом проведення контрольного заміру палива від 22.06.2015 року за підписом, в тому числі, представника відповідача. За фактом крадіжки відкрито кримінальне провадження № 0000552 відповідно до копії витягу з кримінального провадження.

Згідно з п. 7.2.1.1. договору факти розкрадань, крадіжок, грабежів, розбоїв, а також факти знищення або пошкодження об'єктів та майна, що охороняється відповідно до договору, сторонніми особами, які проникли на об'єкт, або через пожежу, або в силу причин з вини працівників, що здійснюють охорону об'єкта, встановлюється замовником і виконавцем, органами досудового розслідування або судом.

Відповідно до п. 7.2.1.3. договору, відповідно до якого за наявності письмової заяви замовника про понесені збитки відповідальні представники виконавця зобов'язані брати участь у з'ясуванні обставин заподіяння збитків. Зняття залишків товарно- матеріальних цінностей повинне бути негайно проведене після прибуття представників сторін на місце події.

Відповідач зазначає, що всупереч положенням п. 7.2.1.3. договору виконавець не отримував письмової заяви замовника.

Однак, вказаний п. не виключає усної заяви, та, відповідно до наданих документів, представники виконавця брали участь у з'ясуванні обставин та проставили відмітки про вказані обставини у журналі прийому та здачі чергування, що відповідачем не заперечується. Таким чином, виконавець був повідомлений про понесені збитки відразу після протиправного посягання на майно замовника.

Щодо доводів відповідача про неідентичність підписів представника відповідача у Актах від 17.06.2015 року та 22.06.2015 року суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів того, що вказані підписи не належать представникові відповідача. Таким чином, у суду немає підстав сумніватись у підписах представника відповідача у вказаних актах.

Відповідно до п. 2 «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. У разі визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб'єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, розмір збитків визначається відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Позивач, керуючись п. 2 «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» затвердженою Постановою КМУ від 22.01.1996 року № 116, замовив висновок про вартість майна. Згідно висновку про вартість майна від 13.10.2015 року складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3, копія якого знаходиться в матеріалах справи, вартість акумуляторних батарей складає 5 774,08 грн. з ПДВ., вартість дизельного палива становить 3 875,45 грн. з ПДВ. Таким чином, сума збитків, відповідно до вказаного висновку, складає 9 649,53 грн.

Згідно п. 7.2.1.4 в тому числі розмір збитків (шкоди) повинен бути підтверджений замовником відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, складеними за участю виконавця та завіреними бухгалтерськими даними. До збитку відносяться вартість викраденого або знищеного майна.

Згідно з частиною 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 ГК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Згідно ч. 1 статті 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6.3.1 договору виконавець зобов'язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 6.3.3. договору виконавець зобов'язаний організовувати та забезпечити надійну охорону та недоторканість об'єкту переданого під охорону, від крадіжок, пошкоджень, розкрадань, знищення; вживати заходи реагування у випадку надходження сигналів про несанкціоноване проникнення на об'єкт, не допускати проникнення сторонніх осіб на об'єкт.

П. 7.2.1 договору передбачено випадки, при настанні яких виконавець несе матеріальну відповідальність за збитки (шкоду), в тому числі заподіяні в результаті крадіжки, грабежу.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином..

Згідно з ч.1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо доводів відповідача, що сторони підписали без будь-яких зауважень акт наданих послуг за червень 2015 року та позивач розрахувався за надані послуги.

Суд зазначає, що розділом IV договору «Порядок здійснення оплати» вартість послуг розраховується згідно до кількості годин надання послуг в кожному окремому місяці. Сторони не заперечують, що відповідач належним чином виконав умови договору в частині кількості годин надання послуг. Однак, вказане не виключає наявності претензій щодо відповідальності відповідно до розділу IIV договору «Відповідальність сторін» у частині порушень та санкцій за них. Також судом враховано, що представником відповідача підписано Акти від 17.06.2015 року та 22.06.2015 року.

Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем для ознайомлення документів на майно (автомобілі) яке стало об'єктом протиправного посягання в порушення ч.3 ст. 8 ЗУ «Про охоронну діяльність» (замовник послуг з охорони майна зобов'язаний надати суб'єкту охоронної діяльності для ознайомлення оригінали документів або завірені в установленому порядку їх копії, що підтверджують його право володіння чи користування майном на законних підставах, охорона якого є предметом договору, а також правомірність знаходження такого майна, транспортного засобу чи особи у визначеному місці охорони) відповідаче не надано доказів неознайомлення відповідача з оригіналами вказаних документів та договором та чинним законодавством не передбачено письмове підтвердження такого ознайомлення.

02.11.2015 року позивач направив відповідачеві вимогу № 91-27/7300 з проханням оплатити 15 119,12 грн. Факт отримання вимоги відповідачем у відзиві не заперечується, оскільки на вказану вимогу надавалась відповідь від 16.11.2015 року за № 1611/ШГ-1. Відповідно до якої відповідач проти вимоги заперечує.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності збитків позивачем в сумі 9 649,53 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення збитків визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено сума збитків в розмірі 9 650,00 грн., в той час як висновком про вартість майна підтверджено збитки в сумі 9 649,53 грн., тому в частині стягнення з відповідача збитків в сумі 0,47 грн. слід відмовити.

Керуючись п. 7.2.1.6. договору позивач нарахував відповідачеві штраф у сумі 5 469,12 грн.

Відповідно до п. 7.2.1.6 договору в разі, якщо при проведені перевірок замовником будуть виявлені грубі порушення умов договору щодо забезпечення працівниками виконавця належної охорони об'єкта, перерахованих у даному п. договору, виконавець на підставі акта встановлення порушення (незалежно від того чи були цим порушенням заподіяні збитки замовнику) сплачує замовнику штрафні санкції в розмірі та порядку, передбачених ст. 231 ГК України (виконавець сплачує замовнику 10 % місячної суми договору за кожне виявлене та підтверджене актом перевірки порушення, незалежно від того чи були цим порушенням заподіяні збитки замовнику).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем зафіксовано два факти невиконання відповідачем зобов'язань у червні 2015 року. Місячна сума договору за червень згідно акту від 07.07.2015 року становить 27345,60 грн.

Таким чином, 10 % від вказаної суми становить 2 734,56 грн. відповідно за 2 порушення штраф становить 5 469,12 грн.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення суми штрафу у сумі 5 469,12 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути приватного підприємства "Шериф Гарант" (02093, м. Київ, вул. Поліська, будинок 22, кв. 126; ідентифікаційний код: 37152962) на користь публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта (01133, м. Київ, вул. Кутузова, будинок 18/7; ідентифікаційний код 31570412) збитки в розмірі 9 649 (дев'ять тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 53 коп., штраф 5 469,12 (п'ять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. 12 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1217 (одна тисяча двісті сімнадцять) грн. 88 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 09.02.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий