КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/24437/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Скрипки І.М.

Яковлєва М.Л.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Креатив" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2015року у справі № 910/24437/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Креатив"

до Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ"

про розірвання кредитного договору

за участю представників сторін:

позивача- Пипко Р.П.за довіреністю

відповідача- Шапран К.С., Дацьків А.І. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/24437/15 від 27.11.2015 р. позов ПрАТ «Креатив» до ПАТ "Піреус Банк МКБ" про розірвання кредитного договору залишений без задоволення.

Позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги, вважає рішення таким, що підлягає скасуванню.

Представники відповідача, в судовому засіданні проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечували, просили залишити їх без задоволення, рішення суду - без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 27.10.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" (банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (позичальник) було укладено кредитний договір №WCLoan/05759 з подальшими змінами та доповненнями, внесеними договорами № 1 від 28.10.2011 р., № 2 від 08.12.2011 р., № 3 від 19.01.2012 р., № 4 від 27.08.2012 р., № 5 від 14.08.2013 р., № 6 від 18.08.2014 р., № 7 від 28.09.2014 р.

За умовами вказаного договору, банк зобов'язався відкрити позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію у порядку та на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов'язується використати кредит за цільовим призначенням згідно цього договору, своєчасно та в повному обсязі повернути кредит банку та сплачувати банку нараховані за користування кредитом проценти, своєчасно, у строки, визначені цим договором, належним чином виконувати зобов'язання за цим договором, при цьому, розмір максимального ліміту кредиту в період дії кредитного договору

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

На виконання своїх договірних зобов'язання за кредитним договором банк надав позивачу кредитні кошти в розмірі 15 млн. доларів США на умовах кредитного договору.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання указаного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими, на його думку, є нестабільна економічна ситуація в країні, внаслідок якої у позивача істотно зменшилась сума прибутку від господарської діяльності, підвищення курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці, що обумовлено незалежними від сторін зовнішньоекономічними факторами, на які позивач не розраховував при укладенні кредитного договору і не міг передбачити їх настання.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Відтак, при укладенні спірного договору та отримуючи кредит саме в доларах США, тим самим, приймаючи на себе зобов'язання повернути кредитні кошти в доларах США, позивач був обізнаний, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, відтак зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договорами.

Позивач не довів належними доказами наявність обставин, які б істотно змінились в розумінні ст. 652 ЦК України, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням, позивач наполягає на позовних вимогах, а також вказує на те, що при укладанні кредитного договору позивач сподівався на стабільну ситуацію на валютному ринку; виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладанні договору, а саме отримати кошти для покриття за акредитивами, та на оплату товару (насіння соняшникове, ріпак, соя). Суд безпідставно не зупинив провадження у справі для направлення матеріалів справи слідчому управлінню ГУ МВС на час розслідування по кримінальному провадженню, оскільки наслідки розслідування безпосередньо вплинуть на подальший розгляд справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Згідно ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, а ч. 1 ст. 192 ЦК України передбачає, що законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражено у грошовій одиниці України - гривні, але сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті.

Іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, може використовуватись на території України лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, як зазначено в ст. ст. 192, 533 ЦК України.

Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України N 200 від 30.05.2007 передбачені випадки, в яких дозволяється використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюється Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд с цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України N 496 від 12.11.2003 р. зі змінами та доповненнями, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладенні цього договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором (перш за все позивач) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" визначено, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ПК України.

За змістом ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, у зв'язку з тим, що економічна криза має загальний характер та стосується обох договірних сторін, тому це не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку (постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі N 6-93цс11).

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому, кожній особі доступна загальновідома інформація щодо інфляційних процесів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кредитні кошти, за умовами договору, повинні спрямовуватись на оплату імпорту пальмової олії та її переробки, тобто розраховуючись з контрагентами кредитними коштами у іноземній валюті не несе додаткових втрат, пов'язаних з закупівлею валюти на міжбанківському ринку.

Згідно з ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється, зокрема, на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності і самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Посилання на істотне зменшення суми прибутку від господарської діяльності, відсутність коштів на погашення кредитних коштів залежить від раціонального використання організаційних та фінансових ресурсів позивачем та залежить суто від ділових якостей позивача.

У разі якщо заінтересована особа не довела одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК, підстав для розірвання спірного договору оренди немає (постанова Верховного Суду України від 27.02.2012 р. у справі N 3-9гс12).

Оскільки, позивачем не доведено одночасної наявності чотирьох умов для розірвання договору, висновки господарського суду м. Києва про відмову у задоволенні позову є ґрунтовними.

Крім того, Верховний суд України у листі від 07.10.2010 щодо Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин зазначив, що зважаючи на характер правовідносин сторін, які регулюються параграфом 2 гл. 71 ЦК ("Кредит"), змісту норм статей 598 - 599 та ст. 653 цього Кодексу, судам слід звертати увагу на те, що законодавець розрізняє поняття "розірвання договору" і "припинення зобов'язання/договору". Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення договору.

Таким чином, у силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги , а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103,105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПрАТ "Креатив" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 27.11.2015 у справі № 910/24437/15-без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді І.М. Скрипка

М.Л. Яковлєв