ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р.Справа № 916/3356/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, М.А. Мишкіної

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача 2 ОСОБА_2

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт»

на рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015 року

у справі № 916/3356/15

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до відповідачів:

1)Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ»

2)Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт»

про солідарне стягнення 3927,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Приватного підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ», Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про солідарне стягнення 1141,51 грн. пені, 2728,97 грн. інфляційних та 57,08 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачами взятих на себе зобовязань по договору від 22.06.2005р. № 435-0 про спільну діяльність, укладеного між відповідачами, договору від 02.10.2012р. № 928-0 про оренду рухомого майна, укладеного між сторонами з урахуванням додаткової угоди від 11.02.2014р. до договору від 02.10.2012р. № 928-0 про заміну сторони в частині зобовязань.

У відзиві на позов ДП «Іллічівський морський торговельний порт» зазначило про його необґрунтованість.

Ухвалою суду першої інстанції від 12.10.2015р. справу призначено до колегіального розгляду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. (головуючий суддя Волков Р.В., судді Желєзна С.П., Літвінов С.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 07.12.2015р., позов задоволено повністю, стягнуто з відповідачів на користь позивача по 913,50 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» 14.12.2015р. звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати в частині задоволення позову до ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог заявлених до ДП «Іллічівський морський торговельний порт», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача 1 не надходив.

Заслухавши представників позивача та відповідача 2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

22.06.2005р. між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ПП «Укртрансконтейнер» укладено договір № 435-0 про сумісну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту (договір про сумісну діяльність), згідно умов якого сторони зобовязались обєднати свої вклади та без створення юридичної особи сумісно діяти з метою отримання прибутку (а.с. 83-96).

02.10.2012р. між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (Орендодавець) та ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» (Орендар) укладено договір оренди рухомого майна № 928-0 (договір оренди), відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в тимчасове платне користування майно, яке знаходиться на балансі Орендодавця, згідно переліку з вказанням вартості та кількості (Додаток № 1 та №2 до договору оренди).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що сплата орендної плата здійснюється щомісяця, не пізніше 5 числа місяця наступного за місяцем в якому фактично були надані послуги оренди, на підставі виставленого Орендодавцем рахунку.

За змістом п. 5.2. договору у разі несплати (несвоєчасної сплати) орендної плати, Орендар зобовязався сплатити Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочки сплати від суми заборгованості, за кожен день прострочки (а.с. 13-16).

11.02.2014р. між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (Орендодавець 1), ДП «Адміністрація морських портів України» (Орендодавець 2) та ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» (Орендар) укладено додаткову угоду про заміну сторони в частині зобовязань до договору оренди № 928-0, згідно якої у звязку із реорганізацією ДП «Іллічівський морський торговельний порт» шляхом виділення стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків щодо них згідно до розподільчого балансу від 13.06.2013р. та акту приймання-передачі від 13.06.2013р. сторони дійшли згоди встановити, що стосовно частини прав та обовязків по договору № 928-0 проведена заміна сторони з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на ДП «Адміністрація морських портів України» в частині обсягу майна, прав і зобовязань, що відповідає обсягу державного майна, яке знаходиться в оренді у підприємства та право господарського відання на яке внаслідок реорганізації передано від порту до адміністрації.

Пунктом 3.2. додаткової угоди замінені Додатки № 1, 2 «Перелік майна, що передається в оренду та знаходиться на балансі Орендодавця-1 і Орендодавця-2» та внесено зміни до п. 1.4. договору оренди № 928-0 стосовно вартості майна, що передається в оренду; а також до п. 4.1, яким встановлюється розмір щомісячної орендної плати за договором.

На умовах, визначених договором оренди № 928-0, Іллічівською філією ДП «Адміністрація морських портів України» протягом лютого та березня 2015р. було надано учасникам договору СД № 435-0 у використання рухоме майно, за що виставлено рахунки, оплата за якими проведена із порушенням строків оплати, передбачених умовами договору № 928-0.

Як вже зазначалося вище, п. 4.3 договору оренди № 928-0, оплата орендної плати здійснюється щомісячно, не пізніше 5 числа, наступного за місяцем в якому фактично були надані послуги з оренди, на підставі виставленого Орендодавцем 2 рахунку.

На підставі актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № А/4555 від 28.02.2015р., № А/6655 від 31.03.2015р., виставлені рахунки № 4555 від 28.02.2015р. на суму 21317,50 грн., № 655 від 31.03.2015 р. на суму 3047,71 грн. (а.с. 22-23, 27-28). Вказані рахунки були оплачені з порушенням встановленого договором строку, що не оспорено відповідачами.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2015р. у справі № 4545/14, яке набрало законної сили 04.03.2015р., розірвано договір про спільну діяльність від 22.06.2005р. № 435-0.

З урахуванням того, що ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» виступало замовником за договором оренди як уповноважена сторона на ведення спільної діяльності за договором про спільну діяльність № 435-0, при цьому ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ» діяло від свого імені та від імені ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на підставі довіреності № 57 від 21.05.2012р. (а.с. 128-129), а також з огляду на спірний період 01.02.2015р. по 04.03.2015р. (до моменту розірвання договору спільної діяльності) у якому були спожиті послуги, позивач вважає, що відповідальність за спільне невиконання зобовязань несуть обидва відповідача, згідно ч. 2 ст. 1138, ч. 3 ст. 1141 ЦК України.

Вказуючи на порушення відповідачами своїх зобовязань за договором оренди, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії ДП «Адміністрація морських портів України» звернулась місцевого господарського суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський суд виходив зі слідуючого.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч. 2 ст. 598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, умови договору створюють права та обовязки лише для його сторін (відповідачів), та є обовязковим для виконання ними, а не для їх контрагентів (в даному випадку позивача, який в спірних правовідносинах має керуватись положеннями чинного законодавства), крім того положення договору не можуть змінювати норми чинного цивільного законодавства, що передбачають право позивача на солідарну вимогу у випадку одержання послуг учасниками договору простого товариства.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 3.9. Договору оренди № 928-0 (з урахуванням додаткової угоди), у випадку несвоєчасної оплати орендної прати орендар зобовязався сплатити Орендодавцю 2 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Статтею 1131 ЦК України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Частиною 2 ст. 1138 ЦК України передбачено, що якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

За приписами ч. 3 ст. 1141 ЦК України з моменту припинення договору простого товариства його учасники несуть солідарну відповідальність за невиконаними спільними зобов'язаннями щодо третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене та те, що матеріалами справи підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачами грошового зобовязання за договором оренди у визначеному позивачем розмірі - 3927,56 грн., суд першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів:

-1141,51 грн. пені, з яких: 981,19 грн. (за період з 06.03.2015р. по 02.04.2015р. нарахована на суму 21317,50 грн.); 1660,32 грн. (за період з 06.04.2015р. по 07.05.2015р. нарахована на суму 3047,71 грн.);

-2728,97 грн. інфляційних нарахувань, з яких: 2302,29 грн. (за період з 06.03.2015р. по 02.04.2015р. нараховані на суму 21317,50 грн.); 426,68 грн. (за період з 06.04.2015р. по 07.05.2015р. нараховані на суму 3047,71 грн.);

-57,08 грн. 3 % річних., з яких: 49,06 грн. (за період з 06.03.2015р. по 02.04.2015р. нараховані на суму 21317,50 грн.); 8,02 грн. (за період з 06.04.2015р. по 07.05.2015р. нараховані на суму 3047,71 грн.).

Доводи скаржника, що штрафні санкції (пеню, 3 % річних та інфляційні) необхідно стягувати лише з ПП «Контейнерний термінал Іллічівськ», оскільки відповідно до пункту 8.3. договору від 22.06.2005р. № 435-0 предявлені третіми особами документально підтверджені штрафні санкції та збитки від комерційної діяльності, повязані з здійсненням спільної діяльності сторін за договором покриваються за рахунок частки прибутку від спільної власності тієї сторони, з вини якої вони виникли, а при відсутності чи недостатності такого прибутку суму, яка не вистачає сплачує винна сторона за рахунок власних коштів не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Умови договору, на які посилається скаржник, передбачають розмежування відповідальності учасників сумісної діяльності лише за збитки, спричинені третій особі, але в даному випадку штрафні санкції нараховані не як відповідальність за збитки (позадоговірні відносини), а як відповідальність за неналежне виконання зобов'язань за договором. За умовами пункту 8.1. договору від 22.06.2005р. № 435-0 за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Крім того, судова колегія зазначає, що ДП «Іллічівський морський торговельний порт» заявлені позивачем до стягнення суми визначає в одному випадку як штрафні санкції, тоді як інфляційні та 3% річних не є такими, у другому випадку - як збитки, що не відповідає приписам ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 19.01.2016р. у справі №916/3004/15 не заслуговує на увагу, оскільки стосується стягнення пені, річних, інфляційних та заборгованості, яка виникла за договором про надання послуг електрозв'язку №291-0 від 08.04.2011р. та договору про спільну діяльність №609-0 від 20.09.2007р. і не має ніякого відношення до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, по якій оскаржено судове рішення і здійснюється апеляційний перегляд.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. у справі №916/3356/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 08.02.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна