ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р.Справа № 916/4038/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курко Д.

За участю представників сторін:

Від позивача: Каракай І.М. за дов. від 03.12.2015р.;

Від відповідача: Ращенко Є.М. за дов. №40/155 від 28.01.2016р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України" до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування витрат зі сплати за землю у розмірі 45 727,63 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування витрат зі сплати за землю у розмірі 45 727,63 грн.. Свої вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором оренди нерухомого майна від 07.06.2006р.за №ДФ-68, укладеним між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо компенсації витрат балансоутримувача на плату за землю.

Відповідач заперечує проти заявлених вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

07.06.2006р. між регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області (Орендодавець) та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р., відповідно до умов п.1.1. якого Орендодавцем було передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в адміністративному будинку загальною площею 253,63 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, що перебувають на балансі державного підприємства „Одеський морський торговельний порт". Даний договір був підписаний також і балансоутримувачем - ДП „Одеський морський торговельний порт". Відповідно до трьохстороннього акту приймання-передачі від 07.06.2006р. до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р. об'єкт оренди був переданий у користування відповідачу. Згідно умов укладених в подальшому між зазначеними сторонами додаткових угод до даного договору, були внесені до основного договору деякі зміни, в тому числі в частині площі об'єкту оренди, яка була змінена на 231,4 кв.м. та визначення балансоутримувача орендованого майна - ДП „Адміністрація морських портів України".

Відповідно до умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р. та додаткових угод до нього, договір є чинними на момент вирішення спору по даній справі.

Згідно ч.1 ст.56 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

Частиною 1 статті 109 Цивільного кодексу України передбачено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Застосовуючи приписи Закону „Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України №133-р від 04.03.2013р. та наказу Міністерства інфраструктури України №163 від 19.03.2013р., якими державні підприємства морського транспорту були реорганізовані шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та зобов'язань щодо них відповідно до розподільчих балансів, та відповідно до вищенаведених законодавчих норм, позивач набув статус правонаступника державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів.

У результаті реорганізації ДП „Одеський морський торговельний порт", стратегічні об'єкти портової інфраструктури, частина іншого майна, прав та обов'язків щодо них були передані до позивача відповідно до розподільчого балансу станом на 13.06.2013р., до якого в тому числі увійшла і адміністративна будівля, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Успенська 4, що, в свою чергу, слугувало підставою для внесення відповідних змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р. згідно угоди від 13.06.2013р. в частині заміни балансоутримувача на правонаступника - ДП „Адміністрація морських портів України".

Безпосередньо земельна ділянка, на якій розташована адміністративна будівля, частина якої знаходиться в оренді у відповідача, знаходиться у володінні та користуванні ДП „Одеський морський торговельний порт" на підставі договору на право тимчасового користування землею від 21.03.1998р., укладеного між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ДП „Одеський морський торговельний порт". Позивачем щорічно на підставі укладених з законним землекористувачем - ДП „Одеський морський торговельний порт" договорів про відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється відшкодування Порту витрат зі сплати земельного податку та орендної плати за земельні ділянки пропорційно до об'єктів, на які позивачем було набуто статус правонаступника відповідно до розподільчого балансу від 13.06.2013р.

Посилаючись законодавчі приписи, якими встановлено платне користування земельними ділянками, а також на умови п.5.6. договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р., укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, якими зобов'язано орендаря укласти з балансоутримувачем об'єкту оренди договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання об'єкту оренди, надання комунальних послуг та користування земельною ділянкою, позивач стверджує про виникнення у відповідача обов'язку компенсації йому витрат зі сплати за землю, які були сплачені позивачем на користь ДП „Одеський морський торговельний порт".

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між останніми будь-якої угоди щодо відшкодування витрат зі сплати за землю укладено не було. При цьому, позивач посилається на приписи діючого законодавства, якими врегульовані питання виконання зобов'язань.

Дійсно, відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Нормами Податкового кодексу України регламентований порядок плати за землю. Так, статтею п. 14.1.72 ст. 14 вказаного Кодексу визначено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу). Пунктом 14.1.73 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

В даному випадку землекористувачем є ДП „Одеський морський торговельний порт" на підставі договору на право тимчасового користування землею від 21.03.1998р., тобто відповідач не має статусу землекористувача земельної ділянки, на які знаходиться частина нерухомого майна, яка орендується відповідачем.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 13 цього Кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст.14).

Дотримуючись наведених норм цивільного законодавства, суд зазначає, що обов'язок відповідача щодо компенсації позивачу його витрат зі сплати за землю повинен бути встановлений та визначений у договорі про відшкодування витрат зі сплати за землю між сторонами, але даний договір сторонами не укладався.

Посилання позивача на приписи ст.ст. 796, 797 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму; плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою, судом до уваги не приймаються, так як в даному випадку платником за землю є ДП „Адміністрація морських портів України". Право позивача на відшкодування з наймачів витрат зі сплати за землю пропорційно орендованих площ може виникнути виключно на договірних підставах.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Невиконання відповідачем умов п.5.6. договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р., укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області та головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, якими зобов'язано орендаря укласти з балансоутримувачем об'єкту оренди договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання об'єкту оренди, надання комунальних послуг та користування земельною ділянкою, має інші правові наслідки, та, відповідно і інші юридичні заходи щодо захисту прав позивача.

При цьому, судом критично оцінюється правова позиція відповідача щодо необхідності застосування при вирішенні даного спору приписів Закону України „Про плату за землю", якими відповідача було звільнено від земельного податку, так як даний законодавчий акт втратив чинність.

В той же час, відповідно до п. 282.1.3 ст. 282 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015р.) було передбачено, що від сплати податку на землю звільняються органи державної влади та органи місцевого самоврядування, органи прокуратури, заклади, установи та організації, спеціалізовані санаторії України для реабілітації, лікування та оздоровлення хворих, військові формування, утворені відповідно до законів України, Збройні Сили України та Державна прикордонна служба України, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

У зв'язку із набранням чинності Законом України від 28.12.2014 р. N 71-VIII з 01.01.2015р. вищезазначених суб'єктів було виключено із переліку осіб, яких за законом звільнено від сплати земельного податку.

Оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості являє собою компенсацію плати за землю, що була нарахована в тому числі за період з 13.06.2013р. по 01.01.2015р., тобто протягом терміну, за який із відповідача як органу державної влади неможливо стягнути відповідний платіж, наведене додатково свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не містяться на законних підставах, у зв'язку з чим, позов ДП „Адміністрація морських портів України" не підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.11, 13, 14 Цивільного кодексу України, ст.ст. 14.1.72., 14.1.73 Податкового кодексу України.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 08.02.2016р.

Суддя С.П. Желєзна