ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016р. Справа № 914/4312/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО», м. Львів;
до відповідача:Державного підприємства інженерний центр «ТЕХНО-РЕСУРС», м. Львів;
про:стягнення заборгованості на суму 22995,60 грн. за договором підряду № 21/11/12/30 від 20.12.2012р. Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.

Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 23.12.2015р. № 471);
від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 53/12-15 від 04.12.2015р.).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

17.12.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО» (надалі Позивач) до Державного підприємства інженерний центр «ТЕХНО-РЕСУРС» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості на суму 22995,60 грн. за договором підряду № 21/11/12/30 від 20.12.2012р.

Ухвалою суду від 18.12.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 11.01.2016р. В судовому засіданні 11.01.2016р. судом оголошено перерву до 01.02.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявилася, позов підтримала, просила його задоволити повністю. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 20.12.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір підряду №21/11/12/30, на виконання якого позивачем було виготовлено для відповідача проектно-кошторисну документацію «Реконструкція з облаштуванням багатоквартирного будинку сучасними засобами обліку води та теплової енергії за адресою вул. Ю. Липи, 43 у м. Львові» на суму 22995,60 грн. За умовами договору відповідач зобовязувався оплатити виконані позивачем роботи протягом 15 банківських днів після підписання актів прийому-передачі виконаних робіт на отримання коштів від казначейства. Незважаючи на те, що обумовлені роботи були виконані позивачем належним чином та прийняті відповідачем, останній всупереч договору не розрахувався за роботи, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 22995,60 грн. Оскільки в досудовому порядку заборгованість ДП інженерний центр «Техно-ресурс» не погасило, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заперечуючи проти позову зазначив, що на 2012 рік ДП «Техно-Ресурс» були затверджені кошторисні призначення по загальному фонду державного бюджету КЕКВ 2410 в сумі 2280000,00 грн., згідно з яких 27.12.2012р. були взяті на облік та зареєстровані в управлінні бюджетні зобовязання в сумі 353486,90 грн. та бюджетні фінансові зобовязання в сумі 353486,90 грн. Вказані суми бюджетних зобовязань та бюджетних фінансових зобовязань 31.12.2012р. були неправомірно зняті з обліку Управління ДКЗУ у Франківському районі м. Львова, посилаючись на вимоги п.2.13 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 №309, зареєс. в Міністерстві юстиції України 20.03.2012р. за №419/20732, згідно яких не погашені в кінці бюджетного періоду бюджетні фінансові зобовязання розпорядників бюджетних коштів, бюджетні зобовязання та бюджетні фінансові зобовязання одержувачів бюджетних коштів знімаються з обліку органами Казначейства. Оскільки строк дії договору був встановлений до 31.12.2012р., то відповідачем відповідно до умов договору було вчасно виконано свої зобовязання, та надано відповідні документи до регіональних відділень Державної казначейської служби на проведення платежів, проте суми бюджетних зобовязань та бюджетних фінансових зобовязань були зняті з обліку та відповідно кошти за виконані роботи сплачені не були не з вини відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2012р. між позивачем та відповідачем укладено Договір підряду №21/11/12/30 (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, підрядник бере на себе зобовязання своїми силами і засобами за рахунок замовника (відповідача у справі) розробити проектну документацію, зазначену в п. 1.2 Договору відповідно до завдання на проектування, а відповідач зобовязався прийняти результати цих робіт та оплатити їх.

Предмет проектно-кошторисної документації: «Реконструкція з облаштуванням багатоквартирного будинку сучасними засобами обліку води та теплової енергії за адресою вул. Ю. Липи, 43 у м. Львові» (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1., 3.2., 4.1. Договору, термін виконання робіт - 20 робочих днів з моменту підписання даного договору, отримання затвердженого завдання на проектування, здійснення попередньої оплати згідно п. 2.2.1 Договору та видачі інших вихідних даних (технічних умов) замовником. Датою завершення робіт підрядником вважається дата передачі замовнику готової проектно-кошторисної документації за накладною. Після закінчення виконання робіт, позивач передає відповідачу проектно-кошторисну документацію за накладною і акт здачі-приймання виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, Акту передачі-приймання виконаних робіт №1 до договору підряду №21/11/12/30 від 20.12.2012р., накладної №21/11/12/30, на виконання зобовязань за Договором позивачем 24.12.2012р. були виконані, а відповідачем без зауважень прийняті роботи по розробці проектно-кошторисної документації: «Реконструкція з облаштуванням багатоквартирного будинку сучасними засобами обліку води та теплової енергії за адресою вул. Ю. Липи, 43 у м. Львові» на суму 22995,60 грн.

Згідно п. 2.4. Договору замовник проводить розрахунку з підрядником протягом 15-ти банківських днів тільки після отримання коштів замовником на власний рахунок від Казначейства та підписання актів прийому-передачі виконаних робіт з підрядником, якщо інше не буде обумовлено сторонами додатково.

Матеріали справи свідчать про те, що у звязку з несплатою відповідачем виконаних за Договором робіт, позивач неодноразово звертався до ДП інженерний центр «ТЕХНО-РЕСУРС» з вимогами оплатити борг (претензія №049 від 04.02.2013р., №078 від 25.02.2013р., №100 від 11.03.2013р., №223 від 12.06.2013р., №521 від 09.12.2013р.), однак такі були залишені без задоволення.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що вини у виникненні боргу за Договором у відповідача немає, оскільки суми бюджетних зобовязань та бюджетних фінансових зобовязань були зняті з обліку,що унеможливило провести розрахунок за виконані роботи.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що станом на 01.02.2016р. жодних грошових коштів від відповідача в рахунок погашення заборгованості не надходило, розмір боргу не змінився. Вказане не заперечувалося представником відповідача.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, з огляду на наступне.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Факт належного виконання робіт за Договором позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи Актом передачі-приймання виконаних робіт №1 до договору підряду №21/11/12/30 від 20.12.2012р., датованого 24.12.2012р. та накладної №21/11/12/30 від 24.12.2012р.

Частиною 1 ст. 843 ЦК України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способом її визначення.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту п. 2.4. Договору вбачається, що розрахунок за виконані роботи проводиться замовником протягом 15 банківських днів після отримання коштів від казначейства та підписання актів прийому-передачі виконаних робіт.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказує, що відсутність бюджетних коштів на погашення боргу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як вказав Пленум ВГС України в п. 5 Оглядового листа від 18.02.2013р. №01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України) відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р.

Згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем подано не було, кошти за виконані роботи у встановлений в п. 2.4. Договору строк оплачені теж не були, відтак ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1378,00 грн.

Разом з тим, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача боргу ТОВ «Галіо» сплачено 1380,00 грн., згідно платіжного доручення №372 від 16.12.2015р.

Враховуючи те, що судовий збір за подання такої позовної заяви з врахуванням положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен складати 1378,00 грн., позивачем зайво сплачено 2,00 грн. судового збору.

Суд зазначає, що після набрання рішенням законної сили, позивач вправі звернутися з відповідною заявою до господарського суду Львівської області та повернути зайво сплачену суму судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства інженерний центр «ТЕХНО-РЕСУРС» (79060, м. Львів, МСП, вул. Наукова, 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалІО» (79066, м. Львів, вул. Морозна, 31/35; ) 22995,60 грн. боргу та 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.