ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа № 922/5341/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Потапенко В.І., суддя Слободін М.М. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Кузнецовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 10.12.2015 р. № ББУ/ПУ216/СЛ/15;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 18.01.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №5792 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 р. у справі № 922/5341/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар", с. Подвірки Харківської області

про стягнення 72 233,25 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" про стягнення 72233,25 грн., в тому числі: нараховані за порушення строків поставки продукції за договором поставки від 04.02.2015 р. № 380-ПУ-УМТС 14437,58 грн. пені та 57795 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 листопада 2015 року у справі № 922/5341/15 (суддя Доленчук Д.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що господарський суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норму ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України, яка надає продавцеві право в разі неоплати покупцем попередніх партій товару зупинити постачання наступної партії товару за довогором, оскільки, на думку позивача, таке право продавець може реалізувати лише до закінчення строку поставки наступної партій продукції, коли він не є прострочившим боржником в зобовязанні з її поставки, в той час як лист від 17.07.2015 р. № 455 про зупинення поставки наступної партії продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. відповідач направив позивачу 21.07.2015 р. - після спливу 25.05.2015 р. строку її поставки.

Окрім цього позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що відповідач правомірно здійснив на підставі статті 546 Цивільного кодексу України притримання товару, що підлягав поставці за Специфікацією від 15.04.2015 р., в той час як такий спосіб забезпечення зобовязання договором поставки від 04.02.2015 р. № 380-ПУ-УМТС та чинним законодавством щодо відносин поставки не передбачено.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 818 від 25.01.2016 р.) проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити, без змін як законне, обґрунтоване і винесене при повному дослідженні всіх обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не ґрунтуються на нормах права.Відповідач зазначає зокрема, що він правомірно зупинив на підставі п. 5 статті 692 Цивільного кодексу України поставку партії продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. у звязку з порушенням позивачем строків раніш поставленої на виконання Специфікацій від 05.02.2015 р. та 11.02.2015 р. продукції за видатковою накладною від 16.02.2015 р. № 933, у звязку з чим відповідач вважає, що ним не допущено порушення зобовязання з поставки продукції за Договором, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення заявлених позивачем штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" (відповідач-постачальник) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (позивач -покупець) 04.02.2015 р. був укладений договір поставки № 380-ПУ-УМТС (надалі-договір) та Специфікації до нього від 05.02.2015 р., від 11.02.2015 р. та від 15.04.2015 р.

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукція), в асортименті, кількості, в строк, по ціні з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного Договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по ціні, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в Специфікаціях до даного Договору (п. 4.1. Договору).

Умови по ставки Продукції - DDP, згідно "Інкотермс-2010", з урахуванням умов та оговорок, що містяться в даному договорі та/або у відповідних Специфікаціях до Договору (п. 4.2. Договору).

Пунктом 4.7. Договору було передбачено, що датою поставки є дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. У разі поставки автомобільним транспортом датою поставки є дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

Даний Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії Договору встановлюється до 31.12.2015 р. включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань по Договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.8.1. Договору).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторонапостачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються Специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

На виконання пункту 1.1. Договору сторонами укладено три Специфікації, в яких вони відповідно до умов Договору визначили асортимент, кількість, якісні характеристики та ціну продукції, а саме:

Специфікація від 05.02.2015 р., за якою відповідач зобовязався поставити позивачу у строк до 27.02.2015 р. продукцію (мило туалетне) вартістю 171 412,56 грн. ( а.с. 53);

Специфікація від 05.02.2015 р., за якою відповідач зобовязався поставити позивачу у строк до 15.03.2015 р. продукцію (мило банне та мило банне туалетне) загальною вартістю 184 114,33 грн. (а.с. 54);

Специфікація від 15.04.2015 р., за якою відповідач зобовязався поставити позивачу у строк до 15.03.2015 р. продукцію (мило туалетне, мило банне та мило банне туалетне) загальною вартістю 155910,44 грн. ( а.с. 54);

Так, 16.02.2015 р. на виконання умов Специфікацій від 05.02.2015 р. та від 11.02.2015 р., відповідачем було поставлено позивачу товар (мило) на загальну суму 355526,89 грн. з ПДВ, на підтвердження чого сторонами підписано видаткову накладну №933 від 16.02.2015 р. (а.с. 55), товарно-транспортну накладну №Р933 від 16.02.2015р. та довіреність на отримання ТМЦ, що встановлено преюдиційним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. у справі № 904/7170/15, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 р., а тому набрало законної сили (а.с. 64-66).

16.04.2015 р. на виконання умов Специфікації від 15.04,2015 р. відповідачем позивачу було поставлено товар (мило) на загальну суму 1008588,12 грн. з ПДВ, на підтвердження чого сторонами було складено видаткову накладну №2676 від 16.04.2015р. (а.с. 24), товарно-транспортну накладну № Р2676 від 16.04.2015р. на суму 348000,00 грн., видаткову накладну №2677 від 16.04.2015 р. (а.с. 25), товарно-транспортну накладну №Р2677 від 16.04.2015р. на суму 660588,12 грн., що встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. у справі № 904/7170/15 (а.с. 64-66).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач порушив строки поставки продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. на суму 1155910,44 грн., поставивши мило банне туалетне в кількості 79347 шт., при зобовязанні з його поставки у кількості 99402 шт, а мило туалетне банне в кількості 1112 шт не поставлене взагалі, у звязку з чим просив суд стягнути з відповідача передбачені пунктом 6.2 Договору штрафні санкції у вигляді штрафу в розмірі 5 % від вартості продукції, яка поставляється по відповідній Специфікації та пені у вигляді 0,1 % від вартості непоставленої у строк продукції за період прострочення з 26.05.2015 р. по 31.08.2015 р. (розрахунок суми позову на а.с. 2,3).

Згідно з відзивом на позов (а.с. 49-51) відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що він у зв'язку з порушенням позивачем строків оплати раніше поставленої продукції за Специфікаціями від 05.02.2015 р. (а.с. 53) та від 11.02.2015 р. (а.с. 54), правомірно на підставі ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України зупинив передання подальшої партії продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. (а.с. 23) до повної оплати всієї раніше переданої позивачу продукції.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що в разі непоставки (в тому числі допоставки бракуючої та/або некомплектної продукції) з порушенням строків, передбачених в Договорі чи відповідній Специфікації, постачальник по письмовій вимозі покупця сплачує покупцю неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що постачається за відповідною Специфікацією. В разі порушення постачальником своїх зобовязань згідно з даним пунктом більш ніж на 10 календарних днів, постачальник додатково за письмовою вимогою покупця сплачує неустойку в розмірі 0,1% від вартості непоставленої (до поставленої бракуючої та/або некомплектної) продукції з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем(попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом п. 5.4. Договору передбачено, що розрахунки за поставлену продукцію постачальником по даному договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п'яти робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору, якщо інший більший строк відстрочки не обумовлено у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У Специфікаціях від 05.02.2015 р, від 11.02.2015 р. та від 15.04.2015 р. сторонами встановлено інший більший строк оплати продукції ніж встановлено у пункті 5.4. Договору, а саме протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної партії продукції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. по справі № 904/7170/15 (а.с. 64-66) стягнуто з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ТОВ "Слобожанський миловар" 812787,00 грн., з яких 758588,12 грн. - сума основної заборгованості за поставлену продукцію, пеня в загальній сумі 53179,41 грн., 3% річних в сумі 800,27 грн., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 220,00 грн. та 16255,74 грн. судового збору, з посиланням на те, що через неповне виконання ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" своїх зобов'язань по повній та своєчасній оплаті отриманої продукції за договором поставки № 380-ПУ-УМТС від 04.02.2015 р. та Специфікаціями до нього від 05.02.2015 р., від 11.02.2015 р. та від 15.04.2015 р. у нього утворилась заборгованість в сумі 758588,12 грн.

Вказане рішення, як зазначалось вище, залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 р., а тому набрало законної сили (а.с. 64-66).

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином порушення позивачем своїх зобовязань щодо оплати у встановлений строк поставленої за договором поставки № 380-ПУ-УМТС від 04.02.2015 р. та Специфікаціям до нього від 05.02.2015 р., від 11.02.2015 р. та від 15.04.2015 р. продукції не потребує повторного доказування при розгляді даної справи.Ця обставина також не заперечується позивачем в апеляційній скарзі.

Частиною 5 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до умов Специфікацій 05.02.2015 р, від 11.02.2015 р. та від 15.04.2015 р., якими встановлено строк оплати відповідної партії продукції протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати її поставки, зазначеної у видатковій накладній, останнім днем оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною № 933 від 16.02.2015 р. був 22.05.2015 р., а за видатковими накладними № 2676 та 2677 від 16.04.2015 р. - 22.07.2015 р.

21.07.2015 р. відповідач направив позивачу лист (вих. № 455 від 17.07.2015 р. а.с. 58), в якому повідомив позивача про зупинення з 21.07.2015 р. поставки наступних партій продукції за Договором до повної оплати раніше поставленої продукції. Зазначений лист був отриманий позивачем 24.07.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 59).

Зважаючи на наведені обставини та норми, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що відповідач у зв'язку з порушенням позивачем строків оплати раніше поставленої продукції за видатковою накладною № 933 від 16.02.2015 р. та видатковими накладними № 2676, № 2677 від 16.04.2015 р. правомірно зупинив передання продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. до Договору до повної оплати позивачем всієї раніше переданої продукції, а тому в його діях відсутнє порушення зобовязань з передання продукції, й відповідно відсітні і правові підстави для стягнення нарахованої позивачем неустойки .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування господарським судом першої інстанції до спірних правовідносин ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України, в обґрунтування яких позивач посилається на те, що передбачене цією нормою право продавця зупинити постачання продукції в разі неоплати покупцем попередніх партій товару за довогором може бути реалізовано лише до закінчення строку поставки наступної партій продукції, коли продавець ще не є прострочившим боржником в зобовязанні із її своєчасної поставки, в той час як лист від 17.07.2015 р. № 455 про зупинення поставки наступної партії продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. відповідач направив позивачу 21.07.2015 р. - після спливу 25.05.2015 р. строку її поставки.

Так, ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України надає продавцеві право в разі неоплати покупцем попередніх партій товару зупинити постачання наступної партії товару, який він зобовязаний передати покупцеві і таке право продавця цією нормою не обумовлено наявністю відповідного застереження про нього в договорі, наявністю повідомлення про його реалізацію покупця або наявністю на момент такої неоплати прострочення продавця з поставки наступної партії товару.

Відповідно до змісту цієї норми, умовами реалізації зазначеного права продавцем є: неоплата покупцем у встановлений строк поставленого йому продавцем товару (партій чи партії товару); відсутність у чинному законодавстві чи в договорі сторін інших положень щодо вказаного права.

Чинним законодавством, яке регулює відносини поставки та договором поставки від 04.02.2015 р. № 380-ПУ-УМТС не встановлено інших ніж визначені у ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України положень щодо зазначеного права продавця зупинити поставку товару до повної оплати раніш поставленого товару.

У Специфікації від 15.04.2015 р. (а.с. 23) встановлений строк поставки визначеної в ній партії продукції до 25.05.2015 р. Як зазначалось вище, строк оплати позивачем попередньої партії продукції за видатковою накладною № 933 від 16.02.2015 р. -22.05.2015 р.

Таким чином, станом на останню дату строку обовязку відповідача з поставки партії продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. -25.05.2015 р. позивач не виконав свого обовязку з оплати попередньої партії продукції за видатковою накладною № 933 від 16.02.2015 р., який настав раніше -22.05.2015 р., у звязку з чим відповідач, відповідно до ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України з 25.05.2015 р. реалізував своє право на зупинення поставки цієї партії товару до погашення боргу за раніш переданий товар.

Факт надсилання відповідачем позивачу листа-повідомлення про зупинення поставки товару 21.07.2015 р. не свідчить про реалізацію вказаного права відповідачем з цієї дати або з дати отримання цього листа позивачем, оскільки, як зазначалось вище, частиною 5 статті 692 Цивільного кодексу України реалізація цього права продавця не обумовлена наявністю відповідного повідомлення покупця, а тому продавець (відповідач) мав право не здійснювати поставку товару за Специфікацією від 15.04.2015 р. з 25.05.2015 р. (остання дата строку поставки партії товару), незалежно від повідомлення про це покупця (позивача).

З наведених обставин також вбачається, що відповідач на момент реалізації свого права на зупинення поставки товару за Специфікацією від 15.04.2015 р. не був боржником, що допустив прострочення з поставки, чим спростовуються доводи апеляційної скарги щодо наявності такого прострочення.

В доданих до позовної заяви розрахунках штрафу та пені (а.с. 8,9) періодом прострочення з поставки продукції за Специфікацією від 15.04.2015 р. позивачем визначено проміжок часу з 26.05.2015 р. по 31.08.2015 р., тобто період, в який поставка зазначеної партії продукції правомірно була зупинена відповідачем, у звязку з чим з його боку відсутнє порушення зобовязання з поставки товару за наведеною Специфікацію, а тому відсутні правові підстави для застосування заявлених в позові штрафних санкцій.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги, що зазначеними діями відповідач в порушення статті 546 Цивільного кодексу України здійснив притримання товару, що підлягав поставці за Специфікацією від 15.04.2015 р., за відсутністю встановлення такого способу забезпечення зобовязання в договорі поставки від 04.02.2015 р. № 380-ПУ-УМТС та в чинному законодавстві щодо відносин поставки.

Вказані доводи не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Так, відповідно до частини 1 статті 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Притриманням можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 597 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу.

З наведених норм вбачається, що притриманням є спосіб забезпечення зобовязань, за яким кредитор здійснює правомірне володіння річчю, що підлягає передачі боржнику чи вказаній ним особі відповідно до існуючих цивільно-правових відносин між ним та боржником (основне зобовязання, що забезпечується), з правом кредитора, в разі невиконання зобовязання у строк, здійснити її притримання у себе, з подальшим задоволенням своїх вимог з вартості притримуваної речі.

Натомість передбачене ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України право продавця здійснити зупинення постачання товару, який він зобовязаний передати покупцеві в разі неоплати останнім раніш поставленого за договором товару не обумовлено знаходженням товару у володінні продавця на підставі цивільно-правових відносин з покупцем. У відносинах поставки товар, що підлягає передачі покупцю, на момент неоплати останнім попередньо поставлених партій товару може ще не знаходиться у володінні продавця.

Крім цього, на відміну від притримання за ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України продавець може зупинити постачання товару, який підлягає передачі покупцеві за договором в разі неоплати останнім іншого вже поставленого товару лише за цим самим договором.Тобто зупинення передачі товару в цьому випадку може мати місце тільки в межах одного договору купівлі-продажу і не може поширюватись на інші договори, які укладені між цими ж сторонами, в той час як притримання допускає забезпечення вимог за різними договорами.

Також вказаною нормою продавцеві не надано право на задоволення своїх вимог з вартості товару, який підлягає передачі, оскільки за наведеною нормою його правомочності включають лише зупинення передачі вказаного товару до виконання покупцем свого зобовязання з оплати іншого вже поставленого за договором товару.

Крім цього, відповідно до ч. 1 статті 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобовязаний негайно повідомити про це боржника, в той час як право продавця зупинити поставку товару на підставі ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України не обумовлене повідомленням про це покупця.

Отже, передбачене ч. 5 статті 692 Цивільного кодексу України право продавця на зупинення поставки товару до повної оплати покупцем іншого, раніш поставленого товару не є притриманням в розумінні чинного законодавства.

При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом норм ч. 5 статті 692 та статті 594 Цивільного кодексу України, як притримання, так і право продавця на зупинення поставки товару до повної оплати іншого, раніш поставленого товару виникають безпосередньо із закону на підставі зазначених норм, які надають кредитору зазначені можливості без будь-яких застережень, що вони повинні бути передбачені договором або законом, а тому посилання позивача на неправомірність дій відповідача із зупинення поставки товару за відсутності в договорі чи законі відповідних положень щодо такого права є безпідставними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтею 99, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 р. у справі № 922/5341/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 12.02.2016 р.

Головуючий суддя Потапенко В.І.

Суддя Слободін М.М.

Суддя Барбашова С.В.