Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" лютого 2016 р. Справа № 906/1645/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №10 від 02.02.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - голова сільської ради - рішення №1 від 10.11.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Житомиртеплоресурс"

до Гульської сільської ради

про стягнення 733131,89грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 733131,89грн, з яких 405228,25грн - основного боргу, 308655,31грн - інфляційних нарахувань, 19248,33грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору підряду від 01.12.2013.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, надав письмові пояснення у справі від 02.02.2016, в яких зазначено, що п.4.3. договору підряду від 01.12.2013 сторони визначили порядок і строк розрахунків за виконані підрядні роботи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов щодо основного боргу в сумі 405228,25грн визнав, проти задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2013 між Приватним підприємством "Житомиртеплоресурс" (підрядник, позивач) та Гульською сільською радою (замовник, відповідач) укладено договір підряду (далі - Договір) (а.с. 7-11, згідно умов якого підрядник зобов'язується на свій ризик, своїми силами і засобами виконати роботи: капітальний ремонт станції 1-го і 2-го підйому води в с. Гульськ Новоград-Волинського району Житомирської області, а замовник - прийняти ці роботи та оплатити їх вартість.

Відповідно до п.1.2. Договору склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені проектно-кошторисною документацією.

Загальна вартість робіт, що є предметом цього договору, становить 408400,25грн без ПДВ (п.4.1. Договору).

Підпунктом 6.1.1. пункту 6.1. Договору сторони визначили початок виконання робіт: на протязі п'яти днів після отримання Декларації про початок виконання будівельних робіт інспекції ДАБК у Житомирській області. Закінченням виконання робіт вважається дата підписання акту виконаних підрядних робіт (п.п.6.2.2. п.6.1. Договору).

На виконання договору підряду від 01.12.2013 позивач виконав для відповідача підрядні роботи на суму 408400,25грн, що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт №7-215/9/13 від 28.11.2013 (а.с. 46-47), підписаним повноважними представниками та скріпленими печатками сторін актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 (форма КБ-2в) і довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) (а.с. 12-19).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору підряду від 01.12.2013, який за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч.1 ст.875 ЦК України).

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін (ч.4 ст.879 ЦК України).

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 4.2. договору підряду від 01.12.2013 визначено, що оплата за виконані роботи згідно п.1.1. цього договору проводиться в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок підрядника на умовах післяплати.

Після прийняття належно виконаних робіт замовник здійснює розрахунок. Підставою оплати за виконані роботи є акт виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, довідка форми КБ-3, підсумкова відомість, надані підрядником та підписані сторонами. Термін оплати: протягом семи банківських днів з моменту надходження коштів на рахунок замовника для оплати відповідних робіт (п.4.3. Договору).

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, слід зазначити, що позивачем було зменшено розмір кредиторської заборгованості на суму 3172,00грн, про що свідчать матеріали справи, а саме: довідка Новоград-Волинської об'єднаної державної фінансової інспекції №63-09/121-з від 24.10.2014 зустрічної звірки щодо виду, обсягу, та стану взаєморозрахунків з Гульською сільською радою у Приватному підприємстві "Житомиртеплоресурс" за період з 01.12.2009 року по 01.01.2012 року (а.с. 28-31) і акт Новоград-Волинської об'єднаної державної фінансової інспекції №63-09/134 від 28.10.2014 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Гульської сільської ради за період з 01.01.2013 року по 01.03.2014 року (а.с. 56-60).

Таким чином, станом на день звернення з позовною заявою до суду у Гульської сільської ради перед Приватним підприємством "Житомиртеплоресурс" існувала заборгованість у сумі 405228,25грн (408400,25грн - 3172,00грн), що підтверджується, зокрема, підписаним повноважними представниками та скріпленим печатками сторін актом звірки розрахунків від 23.08.2015 (а.с. 53), а також визнано представником відповідача в судовому засіданні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 405228,25грн боргу за виконані підрядні роботи обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування в сумі 308655,31грн і 3% річних у розмірі 19248,33грн.

Дійсно, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Проте, термін виконання грошового зобов'язання не настав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних є безпідставною.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо предмету та підстав не спростував, доказів погашення заборгованості в повному обсязі не надав, вимоги щодо основного боргу визнав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 405228,25грн - основного боргу є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У частині стягнення 308655,31грн - інфляційних нарахувань і 19248,33грн - 3% річних суд відмовляє в позові.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Гульської сільської ради (11782, Житомирська обл., Новоград-Волинський район, с. Гульськ, вул. Леніна, 4; ідентифікаційний код 04348834) на користь Приватного підприємства "Житомиртеплоресурс" (10001, м. Житомир, провулок 1-ий Іподромний, 15-А; ідентифікаційний код 37857591):

- 405228,25грн - боргу;

- 6078,42грн - судового збору.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 308655,31грн - інфляційних нарахувань і 19248,33грн - 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.02.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу