РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/28443/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Квазар»
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 17 386,34 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Миронюк В.П.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Квазар» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») про стягнення 17 386,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди №116/Д від 05.05.2011 р. орендодавець передав відповідачу у строкове платне користування майно, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 7 047,29 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 550,23 грн., 3% річних у розмірі 396,19 грн. та інфляційних у розмірі 5 392,63 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.12.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 07.12.2015 р. та 21.12.2015 р. розгляд справи відкладався на 21.12.2015 р. та 18.01.2016 р. відповідно у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Судове засідання 18.01.2015 р. не відбулося та було перенесено на 01.02.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на виконання вимог суду надав додаткові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 04050, АДРЕСА_1, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2011 р. між Товариством (орендодавець) та Підприємцем (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення та надання послуг №116/Д (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар отримує у строкове платне користування приміщення, які знаходяться за адресою: 04136, АДРЕСА_2, згідно акту приймання-передачі із зазначенням їх технічного стану, який є невід'ємною частиною даного договору (додатку №1-А до договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору загальна площа об'єкта оренди становить 104,0 кв.м.

За актом приймання-передачі в оренду приміщень від 05.05.2011 р. орендодавець передав орендарю спірне нежитлове приміщення площею 104,0 кв.

Додатковою угодою №330/511 від 01.11.2013 р. з вказаної дати орендар у зв'язку з достроковим розірвання Договору та на підставі акту здачі (додаток №1) відмовляється від орендного використання приміщення в будівлі головного корпусу площею 47,0 кв.м, не продовжуючи термін дії Договору.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди вказано, що орендар станом на 01.11.2013 р. зобов'язується сплатити заборгованість перед Товариством згідно Договору у розмірі 7 047,29 грн. за приведеним нижче графіком:

- у листопаді 2013 р. - 4 000,00 грн.;

- до 20.12.2013 р. - 3 047,29 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 7 047,29 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 додаткової угоди №330/511 від 01.11.2013 р. до Договору вказано, що орендар станом на 01.11.2013 р. зобов'язується сплатити заборгованість перед Товариством згідно Договору у розмірі 7 047,29 грн. за приведеним нижче графіком:

- у листопаді 2013 р. - 4 000,00 грн.;

- до 20.12.2013 р. - 3 047,29 грн.

Таким чином, з урахуванням розміру заявлених позовних вимог, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати орендної плати у розмірі 7 047,29 грн. на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору у розмірі 7 047,29 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємцем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємця заборгованості у розмірі 7 047,29 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 550,23 грн., 3% річних у розмірі 396,19 грн. та інфляційних у розмірі 5 392,63 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 21.12.2013 р. по 04.11.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2.13 Договору визначено, що в разі порушення орендарем строків зі сплати щомісячної орендної плати, встановлених у п. 5.1.8 цього договору та/або строків оплати за комунальні, інші послуги та експлуатаційні витрати, встановлених п. 5.3 цього договору, а суму заборгованості нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на дату виникнення заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктом 3 додаткової угоди №330/511 від 01.11.2013 р. до Договору визначено, що у випадку невиконання орендарем зобов'язань по одній із зазначених вимог у п. 2.1, 2.2 графік погашення боргу (п. 2) втрачає силу, і орендодавець звертається до відповідних судових органів про стягнення заборгованості в повному обсязі з нарахуванням штрафних санкцій за весь час прострочення оплат, а саме з моменту виникнення боргу. У випадку невиконання зобов'язань у відповідності до п. 2 дано додаткової угоди після закінчення вказаного строку питання сплати заборгованості буде вирішуватися у судовому порядку.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором, нарахованої в розмірі 4 550,23 грн. за період з 21.12.2013 р. по 04.11.2015 р., проте суд здійснює перерахунок пені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

За перерахунком суду, здійсненим з дотриманням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 534,44 грн. В іншій частині (4 015,79 грн.) пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 396,19 грн. та інфляційні у розмірі 5 392,63 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємця на користь Товариства заборгованості у розмірі 7 047,29 грн., пені у розмірі 534,44 грн., 3% річних у розмірі 396,19 грн. та інфляційні у розмірі 5 392,63 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог (пеня у розмірі 4 015,79 грн.) необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Квазар» задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Квазар» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3; ідентифікаційний код 14314038) заборгованість у розмірі 7 047 (сім тисяч сорок сім) грн. 29 коп., пеню у розмірі 534 (п'ятсот тридцять чотири) грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 396 (триста дев'яносто шість) грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 5 392 (п'ять тисяч триста дев'яносто дві) грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі 936 (дев'ятсот тридцять шість) грн. 67 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.02.2016 р.

Суддя В.П. Босий