донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.02.2016 справа №905/2815/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від позивача (скаржника): від відповідача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 Не з?явився; Не з?явився; Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» м.Київ Донецької області 25.11.2015 р. № 905/2815/15
за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» м.Київ Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» м.Донецьк
провизнання пунктів кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р. недійсними та внесення змін до кредитного договору
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» м.Донецьк про визнання недійсним пункту 4.6 кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р., укладеного між ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «Український лізинг»; визнання частково недійсним пункт 4.5 кредитного договору в частині визначення зобов?язання позичальника вказувати реквізит «Призначення платежу» та викласти п. 4.5 кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р. в наступній редакції: «п. 4.5. Погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 3, який є невід?ємною частиною цього договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок № 7361. У разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що встановлення в кредитному договорі підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами не відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості, чим порушує права та інтереси позивача. Крім того, зазначений в п. 4.5 кредитного договору обовязок позичальника прописувати реквізит Призначення платежу саме в такому вигляді, як зазначено у договорі обмежує право позичальника у використанні власних коштів на власний розсуд, що за думкою позивача порушує приписи Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22.

18.11.2015 р. до господарського суду Донецької області від позивача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду м.Києва, оскільки відповідач фактично знаходиться у м.Києві.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні відмовив у задоволенні зазначеного клопотання з посиланням на відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, відповідно до яких юридичною адресою відповідача (Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» є: 83001, Донецька область, м.Донецьк, вул. Артема, 125).

Судова колегія вважає правомірною відмову у задоволенні такого клопотання, оскільки справа № 905/2815/15 підсудна господарському суду Донецької області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.11.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Донецької області, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 25.11.2015 р. по справі № 905/2815/15 та прийняти нове рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2015р. призначено наступний склад колегії суддів: Будко Н.В. головуючий суддя, судді Мартюхіна Н.О., Склярук О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати № 04-08/92/16 від 21.01.2016 р. у зв?язку з знаходженням у відпустці судді Мартюхіної Н.О. на підставі ч.5 ст.26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.10.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду, затверджених рішенням загальних зборів суддів від 11.12.2015р, змінено склад судової колегії по розгляду скарги та визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Будко Н.В., судді М?ясищев А.М., Склярук О.І.

Представники сторін у судове засідання не з?явилися.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 25.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (позичальник) було укладено кредитний договір № 140/Ю, відповідно до п. 1.1 якого (з урахуванням додаткової угоди № 4 до кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р.) банк, за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 1 215 571,00 грн. на придбання транспортного засобу строком до 24.04.2016р. зі сплатою: в період з 25.04.2013р. до 30.09.2014р. включно 21 % річних, в період з 01.10.2014р. до 24.04.2016р. включно 15 % річних. Ліміт кредитування зменшується відповідно до графіку погашення (додаток № 3). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році».

Відповідно до п. 4.2 Договору позичальник зобов?язався щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок № 7361 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Відповідно до п. 4.5 Договору позичальник прийняв на себе зобовязання погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору; сплачувати суму кредиту на рахунок № 7361 з призначенням платежу Погашення заборгованості за кредитним договором № 140/Ю від 25.04.2013р. без ПДВ; у разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Пунктом 4.6 Договору (з урахуванням додаткової угоди № 4 до кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р.) встановлено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 24 квітня 2016 року включно. Позичальник сплачує банку проценти у розмірі: в період з 25.04.2013 р. до 30.09.2014 р. включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення; починаючи з 01.10.2014 р. 15% річних та суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Кошти у погашення заборгованості в першу чергу направляти для сплати комісій, процентів за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється на погашення основної суми кредиту (п. 4.7 Договору).

Згідно з п. 8.12 Договору строк дії цього договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором. Проаналізувавши кредитний договір № 140/Ю від 25.04.2013 р. та укладені до нього додаткові угоди, судова колегія зазначає, що вони підписані повноважними представниками та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Кредитний договір у даній справі підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 202 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа,підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ст. 207 Цивільного кодексу України).

Як зазначалося вище, кредитний договір № 140/Ю від 25.04.2013 р. та укладені до нього додаткові угоди підписані повноважними представниками та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Згідно ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судова колегія зауважує, що сторони у справі дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Як передбачено ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як вбачається з кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р. та укладеної до нього додаткової угоди № 4 від 17.10.2014 р. сторони досягли згоди щодо умов про розмір процентної ставки та можливість збільшення її розміру у разі невиконання/порушення позичальником певних умов кредитного договору (п. 4.6 Договору).

Таким чином, право банку на застосування підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами передбачено умовами, що погоджені сторонами в кредитному договорі, і є наперед узгодженими між сторонами умовами зміни процентної ставки у випадку порушення позичальником певних умов договору.

Підписавши оспорюваний кредитний договір, додаткові угоди до нього, отримавши кредит та використавши його за цільовим призначенням, - позивач тим самим не висунув ніяких заперечень стосовно умов договору, не використав права надані йому положеннями ст. 181 Господарського кодексу України щодо порядку узгодження умов договору, що свідчить про погодження сторонами усіх умов договору.

Судова колегія зауважує, що, оскільки порушення строків повернення кредитних коштів є кредитним ризиком, який впливає на розмір кредитних процентних ставок, враховуючи наявну між сторонами домовленість, підвищення банком процентної ставки, у разі невиконання/порушення позичальником певних умов договору, не є односторонньою зміною умов договору у розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України та не суперечать вимогам законодавства, принципам справедливості, та не порушують права та інтереси позивача.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання п. 4.6 кредитного договору недійсним, а відтак і відмови у задоволенні цієї вимоги.

Позивачем також заявлена вимога про визнання частково недійсним пункт 4.5 кредитного договору в частині визначення зобов?язання позичальника вказувати реквізит «Призначення платежу» та викласти п. 4.5 кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р. в наступній редакції: «п. 4.5. Погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 3, який є невід?ємною частиною цього договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок № 7361. У разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня».

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. № 22 та зареєстрованої в Мін'юсті України 29.03.2004р. за №377/8976, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що не вбачає ані порушень Закону України «Про платіжні системи в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, ані порушень прав позивача діями сторін щодо точної ідентифікації призначення платежів за договором, який ними укладений.

Судова колегія зауважує, що п. 4.5 Договору щодо зобов'язання позичальника сплачувати суму кредиту на рахунок №7361 з призначенням платежу: Погашення заборгованості за кредитним договором №140/Ю від 25.04.2013р. без ПДВ відповідає вимогам п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, оскільки надає повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу, та ніяким чином не порушує права позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись з вимогою про викладення пункту п.4.5. кредитного договору № 140/Ю від 25.04.2013 р. в запропонованій редакції, позивачем не доведено наявності обставин з якими закон повязує можливість в судовому порядку внесення змін до договору, а тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні вимоги позивача про визнання частково недійсним пункт 4.5 кредитного договору в частині визначення зобов?язання позичальника вказувати реквізит «Призначення платежу» та викладення його у новій редакції.

Приймаючи до уваги вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Донецької області від 25.11.2015р. у справі №905/2815/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та приписами чинного законодавства, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 08.06.2015р. у справі №905/2815/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 25.11.2015р. у справі №905/2815/15 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Н.В. Будко

Судді: А.М.М?ясищев

ОСОБА_3