ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 лютого 2016 року Справа № 10/Б-5022/1359/2011

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіУдовиченка О.С.,
суддів:Куровського С.В.,
Поліщука В.Ю. (доповідач),
перевіривши матеріали касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області,
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12 травня 2015 року,
у справі № 10/Б-5022/1359/2011 Господарського суду Тернопільської області,
за заявоюСуб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (м. Бережани, Тернопільська область),
про визнання банкрутом,-
в с т а н о в и в :

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2011 року за заявою Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі за текстом - СПД-ФОП ОСОБА_4) порушено провадження у справі № 10/Б-5022/1359/2011 про банкрутство; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, інше.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2015 року у справі № 10/Б-5022/1359/2011 (суддя - Півторак М.Є.) задоволено Клопотання ліквідатора Гутнікевича Л.М. № 01/14 від 26.01.2015 року про розподіл грошових коштів, отриманих від продажу майна СПД-ФОП ОСОБА_4; здійснено розподіл коштів: 2 436 грн. 00 коп. - оплата праці арбітражного керуючого з коштів, що отримані від реалізованого майна; 9 444 грн. 00 коп. - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (1 черга), як вимоги, що забезпечені заставою.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року у справі № 10/Б-5022/1359/2011 (головуючий суддя - Михалюк О.В., судді: Мельник Г.І., Плотніцький Б.Д.) апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області (далі за текстом - УПФ України в Бережанському районі) залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2015 року у справі № 10/Б-5022/1359/2011 залишено без змін. При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що спірна ухвала відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а доводи апеляційної скарги не відповідають матеріалам справи та документально не обґрунтовані.

Не погоджуючись з прийнятою господарським судом апеляційної інстанції постановою, УПФ України в Бережанському районі звернулось з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року у справі № 10/Б-5022/1359/2011 та прийняти нове судове рішення у справі. При цьому, скаржник посилається на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального права процесуального права. Водночас, до касаційної скарги додано Клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши матеріали касаційної скарги УПФ України в Бережанському районі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з таких підстав.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону України "Про судовий збір").

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційних та касаційних скарг на судові рішення.

Розміри ставок судового збору встановлено ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

У відповідності зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 статті (згідно з якою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі).

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не додано до касаційної скарги належних доказів сплати судового збору, натомість додано Клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи наведені в обґрунтування заявленого Клопотання доводи, зокрема про те, що у УПФ України в Бережанському районі відсутні можливості сплати судового збору, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що такі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки скаржник не вказує, які саме можливості для сплати судового збору у нього відсутні та у чому вони полягають, а також те, якими саме доказами підтверджується відсутність таких можливостей, враховуючи, що здійснення платежу (в цьому випадку - сплата судового збору) залежить виключно від волевиявлення УПФ України в Бережанському районі.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції враховує, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року).

Поряд з цим, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набув чинності з 01.09.2015 року, покладено на Кабінет Міністрів України обов'язок забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Згідно з п. 4) ч. 1 ст. 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Враховуючи відмову у задоволенні заявленого УПФ України в Бережанському районі Клопотання про звільнення від сплати судового збору та приписи п. 4) ч. 1 ст. 1113 ГПК України, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що подана УПФ України в Бережанському районі касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Поряд з цим, за приписом п. 4) ч. 1 ст. 111 ГПК України, у касаційній скарзі має бути зазначена суть порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права. Недодержання цієї вимоги тягне за собою повернення скарги на підставі п. 6) ч. 1 ст. 1113 названого Кодексу. В зв'язку з цим, якщо в касаційній скарзі не зазначено порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, то касаційна скарга до розгляду не приймається і підлягає поверненню судом (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" № 11 від 24.10.2011 року).

Однак, в порушення п. 4) ч. 1 ст. 111 ГПК України, подана УПФ України в Бережанському районі касаційна скарга зводиться до наведення обставин справи, не зазначаючи у чому конкретно полягали допущені порушення норм права, які норми і якого закону повинні бути застосовані судом, або навпаки, були неправомірно застосовані чи неправильно витлумачено закон з наведенням відповідних обґрунтувань в ньому.

В силу наведеного, допущені України в Бережанському районі порушення вимог розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду з підстав п. 6) ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне роз'яснити скаржнику, що за приписами ч. 3 ст. 1113 ГПК України, після усунення обставин, зазначених у п. п. 1), 2), 3), 4) і 6) частини першої цієї статті, сторона має право повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 86, 111, п.п. 4), 6) ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Управлінню Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області у задоволенні Клопотання про звільнення від сплати судового збору на касаційне оскарження.

2. Касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року у справі № 10/Б-5022/1359/2011 повернути Управлінню Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області.

Головуючий суддя О.С. Удовиченко

судді: С.В. Куровський

В.Ю. Поліщук