РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/14837/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННА КОМПАНІЯ "СОНАР"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно - Західна Залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Залізний кулак"

про стягнення заборгованості 207618,95грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Марченко А.І. (дов.№б/н від 03.11.2015)

від відповідача: Шапран Л.І. (дов.№13-ню від 11.01.2016)

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННА КОМПАНІЯ "СОНАР" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна Залізниця" про стягнення заборгованості 207 618,95грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих за Договором №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015 зобов'язань по оплаті наданих йому послуг, право вимоги за яким позивач отримав за Договором відступлення права вимоги від 02.06.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 порушено провадження у справі №910/14837/15 та призначено її до розгляду на 07.07.2015 року.

07.07.2015 у судовому засіданні продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів у задоволення клопотання представників сторін та оголошено перерву до 20.08.2015 року.

13.08.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

За наслідками розгляду справи 20.08.2015 суд виніс ухвалу про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Залізний кулак" та відкладення у зв'язку із цим розгляду справи на 25.08.2015 року.

Відповідною ухвалою суду від 25.08.2015 у задоволення клопотання відповідача від 13.08.2015 провадження у справі №910/14837/15 зупинено до вирішення пов'язаної із нею справи №910/17726/15 та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

Відділом діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва отримано від позивача заяву про поновлення провадження у справі разом із копією постанови Київського апеляційного господарського суду №910/17726/15 від 03.11.2015, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва №910/17726/15 від 21.09.2015 року.

Ухвалою суду від 04.02.2016 провадження у справі №910/14837/15 поновлено та призначено справу до розгляду на 11.02.2016 року.

Під час судового засідання 11.02.2016 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та заперечення на позов, поданих 04.02.2016 та 11.02.2016 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва.

Третя особа не забезпечила явку уповноваженого представника до судового засідання, проте повідомлена про його дату, час та місце належним чином.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник третьої особи не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014 між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Залізний кулак» (виконавець) укладено Договір №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015, предметом якого є зобов'язання виконавця за дорученням замовника забезпечити цілодобову охорону територій та об'єктів локомотивного депо Київ-Пасажирський, при цьому замовник зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг виконавця, згідно умов цього Договору.

Вартість послуг виконавця визначається виходячи з розрахунку за один пост. Всього за Договором підлягає сплаті у місяць 130746,66 грн. Загальна ціна Договору за період з 01.01.2015 по 12.02.2015 становить 185661,00 грн. (п.3.1.,3.2.,3.3.Договору).

За п.4.1.Договору, визначена в п.3.2.Договору сума сплачується на поточний рахунок виконавця щомісячно по факту надання виконавцем послуг з охорони протягом 45 банківських днів після надання виконавцем рахунку фактури для оплати, що складається на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 11.1.Договору сторони погодили, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, які стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, крім випадків, коли таке передавання пов'язане з одержанням офіційних дозволів, документів для виконання договору або сплати податків, інших обов'язкових платежів, а також у випадках, передбачених чинним законодавством, яке регулює зобов'язання сторін по договору.

За п.7.9.Договору, у разі прострочення розрахунків за надані виконавцем послуги, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до актів надання послуг №63 від 28.02.2015 на суму 71662,13 грн. та №117 від 31.03.2015 на суму 130746,66 грн., підписаних та скріплених печатками ТОВ «Залізний кулак» та Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», останній прийняв обумовлені Договором послуги, проте грошові кошти за них так і не сплатив, у зв'язку із чим до нього направлялась вимога №11/3К-93 від 22.04.2015 року.

Також, 27.05.2015 на адресу відповідача направлялись відповідні рахунки на оплату, що підтверджується описом вкладення та квитанцією на оплату.

Надалі, як вбачається із матеріалів справи, 02.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Залізний кулак» (первісний кредитор) уклало із Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Сонар» (новий кредитор) Договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором про надання послуг з охорони №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015 (надалі - Основний договір).

За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором. (п.1.2.Договору).

Відповідно до п.2.1.Договору, первісний кредитор повинен передати Новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором, в термін до 3-х робочий днів з моменту підписання даного Договору.

Первісний кредитор зобов'язаний протягом 3- робочих днів з дати підписання даного Договору повідомити Державне територіально-галузеве об'єднання (ДТГО) «Південно- Західна залізниця», що є Замовником за Договором про надання послуг з охорони №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015 про відступлення права вимоги Новому кредитору. (п.2.2.Договору).

Із матеріалів справи вбачається, що таке повідомлення направлено на адресу відповідача 03.06.2015 разом із копією Договору про відступлення права вимоги та Договору про надання послуг №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015 року.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача 202408,79 грн. за надані відповідачу послуги, 1996,36 грн. пені та 99,82 грн. 3% річних, нарахованих у зв'язку із простроченням оплати.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зауважує, що рахунку на оплату йому не надсилались, а тому виходячи із умов Договору №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015, підстави для оплати цих рахунків, як предмет спору у справі, відсутні, що тягне за собою припинення провадження у справі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Нормами ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. (ч.1 ст.515 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

За приписами ст.518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Так, приписами ст.515 ЦК України наведені обмеження на заборону заміни кредитора у зобов'язанні та інших заборон щодо заміни кредитора чинним законодавством не передбачено.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/17726/15 від 21.09.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015, відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізний Кулак", Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія"Сонар" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги укладеного 02.06.2015 між ТОВ «Залізний Кулак» і ТОВ "Охоронна компанія"Сонар".

Суди дійшли до правомірного висновку, що положення договору про надання послуг з цілодобової охорони території та об'єктів депо № ПЗ/Т-1540/НЮ від 27.01.2015 не містять умов щодо заборони здійснення відступлення права вимоги за вказаним правочином або здійснення її за згодою боржника та що позивачем не було доведено, що наслідком укладання оспорюваного договору є розголошення відповідачем 2 конфіденційної інформації щодо позивача. При цьому, встановили, що спірний договір лише визначає обсяг прав вимоги, які набуваються відповідачем 1, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, а також те, що чинне законодавство не пов'язує можливість визнання недійсним договору відступлення права вимоги з обставинами розголошення або нерозголошення конфіденційної інформації за зобов'язаннями, у яких здійснюється заміна кредитора, суди дійшли до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 215, 203 ЦК України для визнання оспорюваного договору недійсним.

Згідно з частиною 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", з посиланням на справу "Брумареску проти Румунії" (параграф 61), зазначив, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відтак, позивач отримав від ТОВ «Залізний Кулак» (первісного кредитора) право вимоги до відповідача за Договором про надання послуг з охорони №ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015, а саме у даному випадку стягнення 202408,79 грн. за надані послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами надання послуг №63 від 28.02.2015 та №117 від 31.03.2015 року.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 202408,79 грн. за вищевказаними актами.

Водночас, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність предмету спору у справі, у зв'язку із не направленням відповідачу рахунків на оплату, оскільки такі докази (опис вкладення та квитанції на оплату) містяться у матеріалах справи.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що припинення провадження за пунктом 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК можливе у випадку припинення існування предмета спору, якщо що ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові (п. 4.4. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 1996,36 грн. пені та 99,82 грн. 3% річних, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пунктом 4.1.Договору№ПЗ/Т-1540/7170 від 27.01.2015 встановлений термін сплати за надані послуги протягом 45 банківських днів після надання виконавцем рахунку фактури для оплати.

Оскільки, у матеріалах справи наявні докази направлення (опис вкладення та квитанції на оплату) відповідачу рахунків-фактур лише 27.05.2015, враховуючи заявлений позивачем період для нарахування пені та 3% річних з 08.05.2015 по 09.06.2015 та умови п.4.1.Договору щодо строку на оплату вказаних рахунків, то суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову у цій частині.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННА КОМПАНІЯ "СОНАР" до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна Залізниця" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізний кулак" про стягнення заборгованості 207 618,95грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна Залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННА КОМПАНІЯ "СОНАР" (01054, м. Київ, вул. О.Гончара, 52, оф.11; ідентифікаційний код 39556992) 202408 (двісті дві тисячі чотириста вісім) гривень 79 копійок основного боргу та 4048 (чотири тисячі сорок вісім) гривень 18 копійок витрат зі сплати судового збору.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 11.02.2016 року.

Повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 12.02.2016 року

Суддя К.В. Полякова