ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.01.16р. Справа № 904/10478/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ФІНАНС", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХПРОМ", м. Дніпопетровськ

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 93 000,00 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, довіреність №04-15 від 09.04.15р

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Східно-Українське промислове товариство" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХПРОМ" (далі - відповідач) суму 93 000, 00 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором поставки №Р-39 від 01.09.14р.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.01.2016 року надав відзив, згідно якого останній не заперечує факт укладення договору поставки №Р-39 від 01.09.14р. та наявність заборгованості перед позивачем.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, 01.09.2014 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (замовником) укладено договір поставки №Р-39 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобовязується поставити покупцю товар у відповідності до Специфікацій, які є невідємною частиною Договору, а покупець зобовязується прийняти поставлений товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених Договором.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору, позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи двосторонніми видатковими накладними.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами, погодженими сторонами в Специфікаціях, покупець здійснює оплату товару з відстроченням платежу на строк 10 днів.

В подальшому, Додатковою угодою №1 від 24.12.2014 року (далі Додаткова угода) сторони домовились, що замовник зобовязується сплатити постачальнику вартість поставленого товару згідно Специфікацій №1, 2, 3, 4, 5, 6 у розмірі 8 578 442, 70 грн. наступним чином:

- в строк до 10.09.2015 року суму у розмірі 93 000,00 грн.;

- залишок суми у розмірі 8 485 442, 27 грн. замовник сплачує постачальнику у додаткові строки обумовлені сторонами по Договору, про що укладається Додаткова угода.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що відповідачем порушено зобовязання перед позивачем в частині оплати поставленого товару, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 93 000, 00 грн., що підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків (а.с.91-92).

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХПРОМ" (49006, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 40-Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ФІНАНС" (61145, м. Харків, вул. Шатилова Дача, буд.4; ) суму 93 000, 00 грн. (девяносто три тисячі грн. 00 коп.) заборгованості, 1 395, 00 грн. (одна тисяча триста девяносто пять грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 05.02.2016р.