КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа№ 910/6416/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Конопліцький І.В. - представник за дов. №14-10 від 14.01.2015 року;

від відповідача: Деркач Т.Г. - представник за дов. №67/16 від 25.06.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року

у справі № 910/6416/13 (суддя:Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 2172978,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 2172978,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані, тим що на виконання договору № 323-09/8 поставки природного газу бюджетним установам та організаціям від 30.12.2009 року позивач протягом січня-червня 2010 року передав відповідачу природний газ вартістю 78510649,33 грн. Всупереч умов цього договору відповідач частково оплатив одержаний природний газ, заборгувавши станом на 19.03.2013 року 1709506,13 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі № 910/6416/13 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 1709506,13 грн боргу, 34190,12 грн витрат по оплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі в частині відмови у стягненні 5721068,60 грн 3% річних та 11970198,80 грн інфляційних втрат. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 228977,68 грн збитків вніслідок інфляції, 234494,52 грн 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема неправомірно застосовано до зобов'язань з оплати 3 % річних та інфляційних положення Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію №3319-VI.

При цьому, скаржник послався на переривання строку позовної давності у зв'язку з підписанням акту звіряння взаєморозрахунків між сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, вищевказаною ухвалою суду розгляд справи було продовжено на 15 днів на підставі ст. 69. Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 04.02.2016 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

Представник відповідача у відзиві та судовому засіданні 04.02.2016 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

30.12.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 323-09/8 поставки природного газу бюджетним установам та організаціям, згідно з умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу протягом 2010 року природний газ в обсязі до 124052000 м3 згідно погодженого графіку, а останній - прийняти та оплатити його вартість за цінами, погодженими у розділі 4 цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає покупцеві у I кварталі 2010 року до 65382000 м3 природного газу, у ІІ кварталі - до 10732000 м3, у ІІІ кварталі - до 2768000 м3, у ІV кварталі - до 45170000 м3.

Згідно п. 5.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання-передачі газу до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 1 січня до 31 грудня 2010 р., в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

По актах передачі-приймання природного газу №№ 01/10-НГУ-ІМП/Б від 31.01.2010 року, 02/10-НГМ-ІМП/Б-від 28.02.2010 року, 03/10-НГМ-ІМП/Б від 31.03.2010 року, 04/10-НГМ-ІМП/Б від 30.04.2010 року, 05/10-НГМ-ІМП/Б від 31.05.2010 року, 06/10-НГМ-ІМП/Б від 30.06.2010 року (наявні в матеріалах справи) позивач передав відповідачу протягом січня - червня 2010 року 32387459 м3 природного газу вартістю 78510649,33 грн., а також оплати останнім одержаного газу у розмірі 76801143,20 грн.

В порушення умов договору відповідач розрахувався частково за природний газ.

23.02.2011 року та 31.12.2012 року сторони склали та підписали акти звіряння розрахунків, у яких відображена заборгованість на суму 1709506,13 грн згідно договору №323-09/8.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1709506,13 грн боргу.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 228977,68 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення та 234494,52 грн 3% річних з простроченої суми, нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий відповідачем у період до 01.01.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволені позову в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав у позивача нараховувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до вимог Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

04.06.2011 року набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12.05.2011 року.

Дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно з пунктом 2.2 статті 2 вказаного Закону підлягає списанню заборгованість, у тому числі встановлена судовим рішенням, з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року до 1 січня 2011 року, і несплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Положення ст. 2 Закону передбачено як списання заборгованості за природний газ, так і заборгованості з штрафних та фінансових санкцій нарахованих на заборгованість за природний газ.

Однак, на відміну від списання заборгованості за природний газ ДК «Газ України» перед НАК «Нафтогаз України», яка відповідно до п. 2.1.1 Закону та п. 9 Порядку обмежена сумами, що списані підприємствами перед ДК «Газ України», заборгованість з штрафних та фінансових санкцій визначена п.2.2 не містить таких обмежень.

А тому, сума списання заборгованості із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, в силу положень п. 6, 7 Порядку, не обмежена протоколами учасників процедури, а самостійно визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України і здійснюється такими учасниками самостійно.

При цьому, положення п.2.1 Закону носить імперативний характер, що передбачає обов'язок суб'єктів, визначених у ст.1 Закону, а не право на списання.

Посилання ж у п. 2.2. ст.2 Закону на «підприємства, визначені у статті 1 цього Закону», означає, що до цих підприємств належить, зокрема, і ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

А тому, враховуючи імперативний характер норми, а також ту обставину, що списання сум заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій визначених п.2.2 Закону не обмежено, а визначається у відповідних договорах, позивач, як учасник процедури визначений у ст. 1 Закону зобов'язаний самостійно списати заборгованість відповідача з штрафних та фінансових санкцій і не обмежений діями відповідача щодо списання.

Таким чином, за зазначеним Законом відповідач мав право списати заборгованість з пені, штрафних та фінансових санкцій, які нараховані на заборгованість, спожитий у період з 01.01.1997 року до 01.01.2011року.

Закон втратив чинність 30.06.2012 року.

Отже, нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, які були нараховані останнім на заборгованість за природний газ, спожитий у період з 01.01.1997 року по 01.01.2011 року, після втрати Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" позбавляє відповідача права на списання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. (ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 14 Цивільного кодексу України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, вимога позивача, викладена в позовній заяві свідчить, що позивач мав намір як під час дії Закону, так і після закінчення строку його дії, стягнути на свою користь інфляційні та 3% річних.

Отже, за умови належного здійснення позивачем права на нарахування штрафних та фінансових санкцій, що є предметом даного спору, у період до 30.06.2012 року, відповідач мав право списати таку заборгованість відповідно до вимог вищевказаного Закону.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення правомірно застосував положення Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію №3319-VI до спірних правовідносин.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на переривання строку позовної давності у зв'язку з підписанням акту звіряння взаєморозрахунків між сторонами.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами (п. 4.4.1. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/6416/13 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6416/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк