ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р.Справа № 922/6638/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Ларус Трейд", м. Харків
до ТОВ "С-Транс" м. Зміїв
про стягнення коштів
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року до суду звернулось ТОВ" Ларус Трейд" ( надалі - позивач) та просить стягнути з ТОВ "С-Транс" ( надалі - відповідач) заборгованість за поставлений товар в розмірі 75000 грн., штраф - 18750 грн., пеню - 18108,70 грн., 3 % річних - 1120,80 грн., інфляційних нарахувань 1575,00 грн., витрат на послуги адвоката - 4600,00 грн., та судовий збір 1718,32 грн.

18.12.2015 року позивачем надане правове та документальне обгрунтування позовних вимог, в яких заявник просить суд стягнути з відповідача на свою користь : пеню 17950,36 грн., штраф - 28500,00 грн.. 3 % річних - 1109,16 грн., інфляційні нарахування 6701,08 грн., судовий збір та адвокатські послуги в розмірі 4600,00 грн. ( т.1 а.с.53-56).

В обгрунтування позовних вимог заявник посилається на порушення відповідачем умов договору поставки за № ЛТ-472 від 13.05.2014 року в частині розрахунків за отриманий товар, а саме за видатковими накладними ЛТ-0001145 від 06.08.2015 року на суму 57500,00 грн., ( борг 18500,00 грн. ), та накладною № ЛТ-0001190 від 14.08.2015 року на суму 56500,00 грн. ( борг становить 56500,00 грн.) .

Відповідачем заявлене клопотання щодо зменшення розміру пені , штрафу та судового збору у зв*язку з тим, що суму основного боргу було сплачено відповідачем до винесення ухвали про порушення провадження у справі ( т.2 а.с.6-8).

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 01.02.2016 року до 10.02.2016 року до 9 год. 30 хв.

10.02.2016 року позивачем в судовому засіданні надана заява в якій заявник не заперечує проти зменшення пені та штрафу до 5000 грн. , всього до 10000,00 грн. інфляційні нарахування та 3 % річних залишаються не змінними.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Положеннями ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

У відповідності до предмету договору позивач зобов*язався передати відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити товар в кількості та асортименті та по цінам, вказаним в видаткових накладних ( п.1.1 договору). Позивач здійснює поставку відповідачу партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка узгоджена у окремій видаткові накладній. ( п.3.1 договору). Відповідач погодився здійснити оплату товару шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100 % попередньої оплати. Можливі форми розрахунків ( бартер, готівка, чек тощо) за домовленістю сторін, якщо це не суперечить чинному законодавству ( п.5.1 договору) . Сторони обумовили, та узгодили, що в разі прострочення відповідачем оплати поставленого товару, більше терміну, зазначеному в. п.51. договору , Покупець зобов*язаний сплатити Постачальнику повну вартість поставленого товару, а також сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми, відповідної вартості неоплаченого товару, за кожен день прострочення ( п.8.2 договору). Покупець у випадку порушення терміну оплати товару на строк більше як 30 днів , сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 25 % від вартості неоплаченого товару. При неможливості розрахуватися за поставлений товар , Покупець повинен повернути Постачальнику цей товар та сплатити на користь Постачальника штраф в розмірі 35 % від вартості неоплаченого товару, який підлягає поверненню ( п. 8.3 договору). Сторони відповідно до чинного законодавства України, домовились проте, що строк позовної давності штрафних санкцій становить 3 роки з моменту підписання договору. Крім цього, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов*язань за даним договором, здійснюється протягом 3 років ( п.8.4 договору).

На виконання умов договору поставки позивачем надані наступні видаткові накладні, які залишилися не оплачені відповідачем на час підготовки позову ( станом на 29.12.2015 року) , а саме :

- ЛТ-0001145 від 06.08.2015 року на суму 57500 грн. отримано товар за довіреністю № 784 від 06.08.2015 року ( т.1 а.с.34-35) ;

- ЛТ-0001190 від 14.08.2015 року на суму 56500,00 грн. отримано товар за довіреністю № 810 від 13.08.2015 року ( а.с.36-37);

Та рахунки - фактури за №№ ЛТ-0003282 від 06.08.2015 року на суму 57500,00 грн. та ЛТ-0003323 від 13.08.2015 року на суму 56500,00 грн. ( т.1 а.с.38-39).

18.01.2016 року позивачем надано правове та документальне обгрунтування позовних вимог, в яких заявник зазначає, що відповідач розрахувався в частині основного боргу 75000,00 грн. ( сума основного боргу) ( а.с.53-61).

У відповідності до ст. 80 п.1-1 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі , якщо відсутній предмет спору.

Пленум Вищого господарського суду України постановою від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК) , зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Щодо нарахування позивачем штрафу та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов*язання, судом встановлено наступне, та в силу ст. 611 Цивільного Кодексу України та ст. 230 Господарського Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Суд вважає за необхідним зазначити, що штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного Кодексу України).

Як встановлено судом , позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені та штрафу за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, але враховуючи що сторони в судовому засіданні дійшли згоди щодо їх зменшення до 5000,00 грн. пені та 5000 ,00 грн. штрафу, суд зменшує розмір стягнення до вказаної суми.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 1109,16грн.., виходячи з суми боргу з урахуванням часткових проплат, проти стягнення якої відповідач не заперечує .

Також позивачем нараховано інфляційні збитки в загальній сумі 6701,08 грн., за несвоєчасну оплату отриманої продукції за договором поставки за № ЛТ-472 від 13.05.2014 року.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Тобто нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вказано вище, відповідач погодився з нарахованими 3 % річних в розмірі 1109,16 грн. та інфляційними нарахування - 6701,08 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 ГК України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у разі неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Підставою для зменшення розміру пені та штрафу, відповідач зазначає, що останній є молокопереробним підприємством яке виробляє молочні продукти соціальної групи, молоко, сметану, кефір та носить сезонний характер роботи. Основний борг, відповідачем було сплачено до закінчення договору поставки тобто 30.12.2015 року, до винесення судом ухвали про порушення провадження у справі. Разом о з тим, відповідач зазначає, що сам позов та додані до нього документи отримані ним лише 15.10.2016 року.

Статтею 219 ГК України перераховано підстави для зменшення розміру відповідальності або звільнення від відповідальності, а саме - якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання.

Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч.1 ст.229 ГК України). Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання за будь-яких обставин.

Отже, аналіз законодавства надає чітке роз'яснення щодо підстав застосування звільнення від відповідальності за зобов'язанням або зменшення його розміру і окремо вказує на неприпустимість застосування такої підстави як відсутність коштів та тяжкий фінансовий стан.

Разом з цим, слід зазначити, що сторони в судовому засіданні знайшли порозуміння щодо розміру пені та штрафу, та погодились на їх зменшення.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального Кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться у статті 1 вказаного Закону, за якою адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом

За змістом статей 44 і 48 Господарського процесуального кодексу України, сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат.

Витрати, пов'язані з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті у випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. При цьому, формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відносини позивача як довірителя з представником - адвокатом регулюються договором про надання юридичних послуг від 28.12.2015 року та додатком за № 1 від 28.12.2015 року до цього договору. Відповідно до вказаного договору сторони дійшли згоди про те, що послуги з надання юридичної допомоги здійснюються адвокатом ОСОБА_3 ( який діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю) та помічником адвоката ОСОБА_1С ( яки й діє на підставі посвідчення адвоката № 62/2 від 26.08.2015 року). Таким чином , позивачем було надано доручення на представництво власних інтересів в суді як адвоката , так і його помічнику .

Вказаною угодою було обумовлено винагороду в сумі 4600,00 грн. Вказана винагорода була сплачена адвокату в обумовленому розмірі, про що свідчить копія квитанції ( чеку) № 28/12 від 28.12.2015 року на суму 4600,00 грн. про що було складено акт надання послуг за № 28/12 від 28.12.2015 року.

Таким чином, вказана сума як вимушені витрати позивача, що пов*язані зі звернення до суду за захистом свої права та відповідно до вимог ст. 44 та 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підстав викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,80.п. 1-1, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження відносно стягнення основної суми боргу в розмірі 75 000,00 грн.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ" С-Транс" ( код ЄДРОПУ 25466691 р/р 7612 в АТ "ОТП Банк" в МФО 300528 Харківська обл. , м. Зміїв, вул.Таранівське шосе, б.5) на користь ТОВ"Ларус Трейд" ( р/р 5603 в АТ"Прокредит банк" МФО 320984 АДРЕСА_1). суму пені 5000 ,00 грн, штрафу 5000,00 грн., 3 % річних - 1109,16 грн., інфляційних нарахувань - 6701,08 грн., судовий збір 1378,00 грн та витрати на послуги адвоката 4600,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4