ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 915/2093/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю компанія

Український будівельник

57550, Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб,

вул. Ольвійська, 3/1

Відповідач: Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту)

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю Європейська

транспортна стивідорна компанія

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/45

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

2) Товариство з обмеженою відповідальністю Юнітранс

54017, м. Миколаїв, вул. Радянська, 14, кімната 214

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

3) Товариство з обмеженою відповідальністю Дунайська судноплавно-стівідорна компанія

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 9

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

4) Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт»

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14

Про: стягнення 1045075,60 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: 1) ОСОБА_1, за довіреністю;

2) ОСОБА_2, за довіреністю;

3) ОСОБА_3, за довіреністю.

Від відповідача: 1) ОСОБА_4 , за довіреністю;

2) ОСОБА_5, за довіреністю;

3) ОСОБА_6, за довіреністю.

Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) ОСОБА_7, ОСОБА_8 за довіреністю.

2) ОСОБА_7, ОСОБА_8 за довіреністю.

3) ОСОБА_9, за довіреністю.

4) ОСОБА_10, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 14.12.15 року звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1045075,60 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов: пунктів 3.1, 2.1.1 договору № 159-Р від 17.10.2012 року, платіжного доручення (13 документів) на загальну суму 1045075,60 грн.; договору № 7-С від 27.09.2012 року, договору № 7-С від 22.11.2013 року, договору генерального підряду № 14/04-2014 від 14.04.2014 року; листа № 13/5А (вх. № 2294 від 14.05.2013 року) щодо погодження порядку безоплатного проїзду проходу на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт»; додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року до договору № 7-С від 27.09.2012 року; рахунків від МФ ДП «Адміністрація морських портів України» з 13.08.2015 року на загальну суму 1045075,60 грн., листа № 23/11-44 (вх. № 6276 від 23.11.2015 року) до МФ ДП «Адміністрація морських портів України» з вимогою повернути сплачені кошти; претензії № 08/12-31 від 08.12.2015 року з вимогою повернути помилково сплачені кошти в розмірі 1045075,60 грн.; норм ст. ст. 636, 526, 610, 693, 8, 530, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 20 Господарського кодексу України, ст. 18 Закону України «Про морські порти України» та мотивовані таким: послуги, передбачені договором № 159-Р від 17.10.2012 року, МФ ДП «Адміністрація морських портів України» надані не були з огляду на наступне:

-Компанія «Український будівельник» є генеральним підрядчиком ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» та ТОВ «Юнітранс» при реалізації інвестиційного проекту щодо зведення Виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № 13, 14 на території Миколаївського морського порту та генерального підрядчика ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» при реалізації інвестиційного проекту щодо реконструкції перевантажувального комплексу та навалочних вантажів на базі причалів № № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торгівельний порт»;

-19.09.2013 року шляхом укладення додаткової угоди № 1, ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та МФ ДП «Адміністрація морських портів України» підтвердили, що вони є в повній мірі правонаступниками усіх прав та обовязків Порту, визначених договором № 7-С від 27.09.2012 року та зобовязалися його виконувати. Таким чином, фактично правовідносини між МФ ДП «Адміністрація морських портів України» та Компанією «Український будівельник» щодо доступу на територію Миколаївського морського порту врегульовані не договором № 159 Р від 17.10.2012 року, а договорами № 7-С від 27.09.2012 року та № 7-С від 22.11.2013 року. Однак, починаючи з 13.08.2015 року керівництво МФ ДП «Адміністрація морських портів України» почало вчиняти перешкоди щодо доступу працівників, механізмів, матеріальних ресурсів Компанії «Український будівельник», постачальників, субпідрядників на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт», висуваючи вимогу оформити та оплатити перепустки.

Так як відповідно до договорів № 7-С від 27.09.2012 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року) та № 7-С від 22.11.2013 року, МФ ДП «Адміністрація морських портів України» зобовязувалось забезпечити цілодобовий, безперешкодний, безоплатний доступ/ввезення на територію Порту та Адміністрації працівників/ майна не лише ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ «Юнітранс», а і працівників підрядних та інших підприємств, що виконують роботи та надають послуги в рамках інвестиційних проектів, у відповідача були відсутні підстави для виконання, а у позивача до прийняття того, що він не замовляв.

У звязку з тим, що допуск працівників, механізмів, матеріалів Компанії «Український будівельник» на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт» здійснювався за договорами № 7-С від 27.09.2012 року (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року) та № 7-С від 22.11.2013 року, попередня оплата, внесена позивачем за договором № 159-Р від 17.10.2012 року в розмірі 1045075,60 грн., підлягає поверненню Компанії «Український будівельник».

Строк повернення помилково сплачених коштів сплив 30.11.2015 року. Станом на сьогоднішній день, сплачені кошти передоплати компанії «Український будівельник» не повернуті.

Відповідач у своєму відзиві (вх. № 838/16 від 11.01.2016 року) просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити. Заперечення відповідача по-перше, ґрунтуються на підставі норм ст. ст. 404, 401, 101, 6, 627 та мотивовані тим, що умовами договорів № 7-С земельний сервітут конкретно щодо позивача не визначений, а передача позивачу земельного сервітуту від ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» заборонена законом.

Земельна ділянка ДП «Миколаївський морський торговельний порт» на теперішній час продовжує залишатись у постійному користуванні цього підприємства, а права на цю земельну ділянку до ДП «Адміністрація морських портів України» на теперішній час не переходили. Отже, у ДП «Адміністрація морських портів України» не виникло та не могло виникнути жодних зобовязань по забезпеченню цілодобового, безперешкодного, безоплатного доступу/ввезенню на територію Порту та Адміністрації працівників / майна ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» або позивача.

Також відповідач зазначає, що позивач взагалі не виражав наміру скористатися своїми ніби то правами по договору № 7-С від 22.11.2013 року.

По-друге, відповідач посилаючись на Розпорядження КМУ № 133-р від 04.03.2013 року, наказ Міністерства інфраструктури України № 163 від 19.03.2013 року, ОСОБА_2 приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року вказує на те, що позивач безпідставно зазначає, що МФ ДП «Адміністрація морських портів України» стала правонаступником Порту (ДП «Миколаївський морський торговельний порт»).

Відповідач повідомляє, що згідно акту приймання-передачі зобовязання по договору № 7-С від 27.09.2012 року до ДП «Адміністрація морських портів України» та в подальшому до МФ ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) не передавалися, в звязку з чим у Адміністрації не виникло будь-яких зобовязань щодо виконання цього договору. Умовами додаткової угоди № 1 не зазначено жодних обовязків ДП «Миколаївський морський торговельний порт» по договору № 7-С від 27.09.2012 року, які ніби-то перейшли до ДП «Адміністрація морських портів України», при цьому ДП «Миколаївський морський торговельний порт» продовжує залишатись стороною по договору № 7-С від 27.09.2012 року.

Враховуючи викладене, згідно довіреності ДП «Адміністрація морських портів України» від 31.07.2013 року у начальника Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) відсутні повноваження щодо укладення додаткової угоди № 1 до договору № 7-С від 27.09.2012 року.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції щодо того, що сторонами договору № 7-С від 27.09.2012 року є лише ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», та ДП «Миколаївський морський торгівельний порт» та того, що комплекс створюється за межами території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» відповідач посилається на судові рішення по господарській справі № 915/146/14 та адміністративній справі № 2а-8653/11/1470.

По-третє, відповідач опираючись на норми ст. ст. 19, 15, 16 Закону України «Про морські торгівельні порти України», ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, ст. 67 Господарського кодексу України, пунктів 9.11.10, 9.11.3 Порядку організації охорони морських та річкових портів ( № 654/23186), пункти 1.3, 1.1 Положення про пропускну систему Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України», зазначає, що перепустки на території Порту видаються бюро перепусток загону загальної охорони служби морської безпеки адміністрації Миколаївського морського порту у відповідності до укладених господарських договорів та Положення про пропускну систему.

Відповідач повідомляє суд, що від позивача у період з серпня по грудень 2015 року надійшли до Адміністрації заявки на оформлення та видачу перепусток, та підтверджує, що на рахунок Адміністрації позивачем за період з 10 серпня 2015 року по 31.12.2015 року сплачені авансові платежі за договором № 159-Р на загальну суму 1045075,60 грн.

Отже, підсумовуючі наведене відповідач стверджує, що належним чином виконав зобовязання перед позивачем щодо надання послуг з оформлення та видачі перепусток згідно договору № 159-Р на суму отриманих від позивача платежів по цьому договору № 159-Р, тому твердження позивача, що послуги передбачені договором № 159-Р йому надані не були не відповідають фактичним обставинам.

III особи без самостійних вимог на стороні позивача:

-ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» та ТОВ «Юнітранс» в своїх письмових поясненнях (вх. № 759/16 від 11.01.2016 року) просять суд позовні вимоги ТОВ Компанія «Український будівельник» задовольнити в повному обсязі посилаючись на наступне:

ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» і ТОВ «Юнітранс» (входять до групи Компаній BUNGE міжнародної інтегрованої агропромислової компанії одного із лідерів світового зернового ринку, а також найбільшого у світі виробника соняшникової олії; що здійснює свою господарську діяльність на ринку сільськогосподарської сировини та продовольчих товарів з 1818 р.; головний офіс знаходиться в Уайт Плейнс, Нью Йорк, США; численність працівників перевищує 35000 у більш ніж 40 країнах світу; в ОСОБА_11 BUNGE здійснює свою діяльність в аграрному секторі, являючись одним із провідних експортерів зерна, виробляє та реалізовує соняшникову олію, зокрема під знаком для товарів і послуг «Олейна») є одним із ключових інвесторів в Миколаївському морському порту, здійснюючи реалізацію інвестиційного проекту будівництва Виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 ММП (найбільшого в ОСОБА_11 заводу з виробництва соняшникової та соєвої олії) вартістю 180 мільйонів доларів США.

Реалізація зазначеного інвестиційного проекту здійснюється відповідно до Стратегії розвитку морських портів України на період до 2038 року, затвердженої розпорядженням КМУ від 11.07.2013 року № 548-р (надалі Стратегія розвитку морських портів України) з дотриманням встановленої у Стратегії спеціалізації Миколаївського морського порту на зернових вантажах. Відповідно до положень Стратегії розвитку морських портів України, до основних умов для розвитку портової галузі, а також метою та завданням Стратегії визначено, зокрема, залучення на довгостроковий період приватних інвестицій для модернізації, створення та розвитку обєктів портової інфраструктури.

Окрім того, будівництво Виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 ММП передбачено п.6 Плану розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018 р.), середньо - (до 2023 р.) та довгострокову (до 2038 р.) перспективу, затвердженого Адміністрацією морських портів України 28.01.2014 року та погодженого Міністерством інфраструктури України 29.01.2014 року (надалі «План розвитку Миколаївського морського порту»). У зазначеному Плані розвитку Миколаївського морського порту чітко визначено, що будівництво виробничо-перевантажувального комплексу в тилу причалів № № 13-14 належить до розвитку інфраструктури морських терміналів і здійснюється інвестором, якими є ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» та ТОВ «Юнітранс».

Вказані III особи підтверджують, що дійсно підрядником, який здійснює будівельні роботи з будівництва Виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 ММП на підставі відповідних договорів підряду, які були додані позивачем до позовної заяви, є позивач ТОВ Компанія «Український будівельник». Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 року № 1560 XII, інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності.

Також наголошують, що за зазначеним договором ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» і ТОВ «Юнітранс» здійснюють реалізацію не тільки інвестиційного проекту, а й ряд інших обов'язків: так, додатковим обов'язком ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» за цим же Договором (Додатковою угодою № 1 від 19.09.2013 року) є необхідність здійснення реконструкції автодороги (інв. № 16025) та автодороги (інв. № 3373) за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/16; додатковим обов'язком ТОВ «Юнітранс» встановлено здійснити реконструкцію пішохідного мосту (інв. № 16027) та пішохідної доріжки ПРР-3 (інв. № 13750) за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/16. Необхідно зазначити, що на виконання даних зобов'язань, передбачених Договором, між Адміністрацією Миколаївського морського порту (Замовник 1), ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (Замовник 2), ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» (Замовник-Платник) і ТОВ Компанія «Український будівельник» (Генпідрядник) було укладено договір № 12.2-1/14Р від 12.02.2014 року, за яким Замовник 1, Замовник 2, Замовник-Платник доручають, а Генпідрядник прийняв на себе зобов'язання виконати роботи з реконструкції автодороги (інв. № 16025) та автодороги (інв. № 3373) за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/16, роботи за яким наразі відбуваються. ТОВ «Юнітранс» виконує своє зобов'язання щодо реконструкції пішохідного мосту (інв. № 16027) та пішохідної доріжки ПРР-3 (інв. № 13750) за договором № 12.2-2/14Р від 12.02.2014 року, укладеним між ним як Замовником-Платником, Адміністрацією Миколаївського морського порту (Замовник 1), ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (Замовник 2) і ТОВ Компанія «Український будівельник» (Генпідрядник). Зобов'язання по даному договору також виконуються зі сторони ТОВ «Юнітранс».

Таким чином, зі своєї сторони ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» і ТОВ «Юнітранс» належним чином виконують зобов'язання за договором 7-С. Будь-яких претензій зі сторони Адміністрації ММП щодо неналежного виконання інвестором зобов'язань за цим Договором немає.

Проте, зі сторони Адміністрації ММП всупереч положень чинного законодавства України (Стратегії розвитку морських портів України, де чітко визначено, що Основним завданням Стратегії, серед іншого, є забезпечення державних гарантій та захисту прав інвесторів, створення сприятливих умов для залучення приватних інвестицій для розвитку об'єктів портової інфраструктури; Закону України «Про інвестиційну діяльність», цивільного та господарського законодавства України), починаючи з 13 серпня 2015 року почали допускатися та тривають порушення виконання відповідачем зобов'язання, передбаченого абз. 2) підпункту 2.1.1. п. 2.1. Договору щодо безоплатного доступу на територію порту за відповідними листами без оформлення перепусток. При тому, що весь період, починаючи з 15.05.2013 року і до 13.08.2015 року ДП «Миколаївський морський торговельний порт» і його правонаступником МФ ДП «Адміністрація морських портів України» належним чином виконувались умови Договору та працівники, механізми, матеріальні ресурси позивача безперешкодно потрапляли на територію порту на підставі відповідних листів.

Статтею 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» чітко встановлено, що «з метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій», які «не можуть бути скасовані або звужені стосовно інвестицій, здійснених у період дії цих гарантій», а також тому підлягають поверненню в повному обсязі.

ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» в письмових поясненнях (вх. №460/16 від 05.01.2016 р.) також повністю підтримує позицію позивача та просить суд задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на норми ст. ст. 509, 627, 626, 526, 530 та 1212 Цивільного кодексу України та ст. ст. 18, 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», мотивуючи таким: ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» входить до складу глобального сировинного оператора Noble Agri, яке є спільним підприємством Noble Group та консорціуму у складі державної китайської COFCO Соrроration, International Finance Соrроration (підрозділ Світового Банку), HOPU Investment та інших міжнародних фінансових інвесторів.

Маючи під своїм контролем ще ряд підприємств в ОСОБА_11, Noble Agri реалізовує проект експортного зернового терміналу в Миколаївському морському торговельному порту, який буде забезпечувати перевалку мінімум 2500000 тонн зерна на рік. Загальний оцінений бюджет будівництва складає 75 млн. доларів США.

Господарські відносини між позивачем та відповідачем по даній справі за участі - ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» в частині доступу/ввезення на територію Порту та Адміністрації працівників/майна ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» та працівників/майна підрядних та інших підприємств, що виконують роботи, послуги для ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» - виконання позивачем будівельних робіт за Договором підряду № 14/04-2014 від 14.04.2014 року на будівельному майданчику ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія», доступ до якого забезпечується через територію Миколаївського морського порту та фінансові розрахунки по ним, фактично здійснюються на підставі Договору № 7-С від 23.11.2013 року, не користуючись при цьому послугами, передбаченими Договором № 159-Р від 17.10.2012 року.

Оскільки, Договір № 7-С від 23.11.2013 року носить безкоштовний характер, то позивач фактично помилково перерахував відповідачеві протягом серпня-листопада 2015 року грошову суму в розмірі позовних вимог.

При цьому, слід зазначити, що законодавством України не передбачено стягнення двічі плати за одну й ту ж саму послугу. Отже, додаткове стягнення з позивача плати за доступ працівників та майна підрядних організацій до будівельного майданчика ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія», з метою здійснення будівельних робіт - реконструкція Комплексу, через територію Порту, при наявності укладених господарських договорів на ці послуги (які не визнані в установленому порядку недійсними та дійсність яких не оспорюються відповідачем) - є безпідставним.

III особа без самостійних вимог на стороні відповідача:

-ДП «Миколаївський морський торговельний порт» листом (вх. № 2474/16 від 03.02.2016 року) підтримує позовні вимоги ТОВ Компанія «Український будівельник» в повному обсязі посилаючись на діючі умови договору від 27.09.2012 року № 7-С, додаткової угоди № 1 до нього від 19.09.2013 року та договору від 22.11.2013 року № 7-С з додатковою угодою від 09.04.2014 року.

Порт підтверджує, по-перше, те, що позивач є генеральним підрядником інвесторів ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ «Юнітранс» ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» по виконанню Виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 на території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/43 та Реконструкції перевантажувального комплексу генеральних та навалочних вантажів на базі причалів № № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торговельний порт» з метою створення комплексу перевалки зернових та олійних культур, що забезпечує їй (а також субпідрядникам організаціям, механізмам, матеріалам, що задіяні в будівництві) право на безперешкодний та безоплатний доступ на територію Порту; по-друге, згідно п. 1 додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року Порт та Адміністрація в повній мірі є правонаступниками усіх прав та обовязків ДП «Миколаївський морський торгівельний порт», визначених договором № 7-С від 27.09.2012 року та зобовязуються його виконувати та наголошує на тому, що сторони уклали цю додаткову угоду до даного договору, враховуючи зацікавленість сторін у розбудові транспортної інфраструктури, збільшені судно заходів, вантажопотоку та доходів, збільшені платежів до бюджетів всіх рівнів, створенні нових робочих місць відповідно до наказу ДП «Адміністрація морських портів України» № 16 від 28.01.2014 року.

В період розгляду справи до господарського суду надійшли наступні клопотання:

1) від позивача (вх. № 2518/16 від 04.02.2016 року) про витребування у відповідача доказів, а саме листів щодо забезпечення доступу на територію Миколаївського морського порту в період з 2013 року по червень 2015 року;

2) від відповідача (вх. № 2517/16 від 04.02.2016 року) про призначення по справі технічної експертизи давності документу, а саме по договорам 7-С.

Вказані клопотання задоволенню не підлягають з причин їх необґрунтованості та недоведеності, оскільки, по-перше, період стягнення сплачених грошових коштів за предметом позову починається з серпня 2015 року, отже, дослідженню підлягає документація з цього часу; по-друге, застосування судом ст. 41 Господарського процесуального кодексу України не є в даній справі доцільним та необхідним.

04.02.2016 р. за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

17.10.2012 року між ТОВ Компанія «Українский будівельник» (надалі - замовник) та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі - Порт) був укладений договір № 159-Р, предметом якого виступило надання Портом замовнику послуг з оформлення та видачі перепусток на територію Порту, та прийняття останнім цих послуг з оплатою згідно рахунків Порту.

До зобовязань Порту згідно п. 2.1.4 договору віднесено по закінченню надання послуг за заявками Замовника протягом звітного місяця, протягом семи робочих днів по закінченню звітного місяця надавати Замовнику оформлений акт наданих послуг у двох примірниках та виконавчий рахунок.

До зобовязань замовника згідно пунктів 2.2.1, 2.2.4 та 2.2.6 договору віднесено: не пізніше ніж за три робочі дні до бажаної дати отримання послуг надавати Порту письмову заявку на перепустки на територію Порту. Отримувати в Порту, підписувати і повертати акти наданих послуг не пізніше 3-х робочих днів з дати їх отримання в Порту. Не пізніше ніж за два робочих дня до бажаної дати отримання послуг, отримувати Порту рахунок Порту на здійснення передоплати за послуги та сплачувати їх не пізніше одного робочого дня до бажаної дати отримання послуг за вільними тарифами Порту діючими на дату надання послуг.

Пунктом 7.1 договору сторони встановили, що цей договір набирає чинності з дати підписання його обома сторонами і діє по 31.12.2012 року включно і вважається пролонгованим на кожний наступний рік на таких самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить про його розірвання на протязі одного місяця до закінчення дії цього договору.

19.06.2013 року додатковою угодою № 1 до договору № 159-Р від 17.10.2012 року, у звязку з реорганізацією ДП «Миколаївський морський торговельний порт» шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків стосовно них відповідно до розподільчого балансу, акту приймання - передачі та утворення внаслідок виділу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року № 133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163, а також переходом прав та обовязків за договором № 159-Р від 17.10.2012 року до правонаступника державного підприємства «Адміністрація морських портів України», сторони дійшли згоди внести наступні зміни в договір № 159-Р від 17.10.2012 року (надалі договір): 1. Змінити преамбулу договору № 159-Р від 17.10.2012 року , виклавши її в такій редакції:

«Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» назване (в подальшому «Адміністрація») в особі виконуючого обовязків начальника Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) ОСОБА_12, діючого на підставі Положення про Миколаївську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) та довіреності від 13.06.2013 року № 99, з однієї сторони і ТОВ Компанія «Український будівельник», названа в подальшому «Замовник», в особі директора ОСОБА_13, діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, уклали даний договір про наступне:».

Також пунктом 2 додаткової угоди № 1 до договору № 159-Р від 17.10.2012 року передбачено в тексті договору слово «Порт» змінити на «Адміністрація».

Сторони погодилися, що умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин, що виникли між ними з 13.06.2013 року .

Дана додаткова угода укладена та підписана замовником та Адміністрацією.

Як вбачається з наданих суду документальних доказів: копія наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163, додатку № 1 «Перелік державних підприємств морського транспорту, що підлягають реорганізації», витягу з ОСОБА_2 приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року затвердженого Міністерством інфраструктури України, ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (код 01125608) реорганізовано шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків стосовно них відповідно до розподільчого балансу та утворено внаслідок виділу Державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Наказом № 163 установлено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником наведеного державного підприємства у частині майна, прав та обовязків відповідно до розподільчого балансу.

Згідно запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (код 38727770) була проведена 27.05.2013року.

Згідно п.п. 342 акту приймання передачі від 13.06.2013 року Адміністрація прийняла від ДП «Миколаївський морський торговельний порт» майнові права та зобовязання по послугам з оформлення та видачі перепусток за Договором № 159-Р від 17.10.2012 року

Як свідчать матеріали справи: відповідач за вищенаведеним Договором №159-Р, в період з 13.08.2015 року по 30.11.2015 року виставив позивачу рахунки (матеріали справи I том, арк. 128-247) на оплату за послуги з надання перепустки.

Як стверджує позивач, починаючи з 15.05.2013 року і до 13.08.2015 року ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та його правонаступник МФ ДП «Адміністрація морських портів України» належним чином виконували умови договорів № 7-С від 27.09.2012 року та № 7-С від 22.11.2012 року. Працівники, механізми, матеріальні ресурси Компанії «Український будівельник», субпідрядників та постачальників дійсно безперешкодно потрапляли на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт» на підставі відповідних листів. Однак, починаючи з 13.08.2015 року керівництво МФ ДП «Адміністрація морських портів України» почало вчиняти перешкоди щодо доступу працівників, механізмів, матеріальних ресурсів Компанії «Український будівельник», постачальників, субпідрядників на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт», висуваючи безпідставну вимогу оформити та оплатити перепустки.

В судовому засіданні судом було зясовано, що до 13.08.2015 року по Договору № 159-Р між позивачем та відповідачем заявки не направлялись, рахунки не складались, оплати не проводились, перепустки не оформлялись.

Разом з тим, з 13.08.2015 року по 16.11.2015 рік позивачем було перераховано на рахунок Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України», а останнім отримано грошові кошти на загальну суму 1045075,60 грн. за платіжними дорученнями № 1733 від 13.08.2015 року, № 1805 від 19.08.2015 року, № 1888 від 03.09.2015 року, № 1889 від 03.09.2015 року, №1890 від 03.09.2015 року, № 1758 від 15.09.2015 року, № 2044 від 25.09.2015 року, № 2128 від 08.10.2015 року, № 2270 від 28.10.2015 року, № 2217 від 21.10.2015 року, № 2369 від 11.11.2015 року, № 2354 від 05.11.2015 року, № 2407 від 16.11.2015 року (матеріали справи I том, арк. 27-33).

В якості призначення платежу в наведених платіжних дорученнях зазначено: «попередня оплата за послуги з надання перепусток згідно рахунків та договору № 159-Р від 17.10.2012 року».

В подальшому позивач 23.11.2015 року звернувся до Начальника адміністрації МФ ДП «Адміністрація морських портів України» з листом № 23/11-44 в якому вимагав: усі листи, які були надіслані на адресу начальника ЗЗОСМБ адміністрації з метою отримання доступу на територію врахувати в рамках роботи по договорам № 7-С від 27.09.2012 року, № 7-С від 22.11.2013 року та в подальшій роботі чітко дотримуватись основних умов даних договорів в частині зобовязань адміністрації забезпечувати цілодобовий, безперешкодний на безоплатній основі доступ/ввезення на територію адміністрації працівників/майна, які задіяні в будівництві та реалізації інвестиційних проектів (матеріали справи I том, арк. 101).

Крім цього, 08.12.2015 року позивач передав відповідачу письмову претензію вих. № 08/12-31 в якій повідомив про помилкове перерахування на рахунок МФ ДП «Адміністрація морських портів України» передоплати за видачу перепусток в розмірі 1045075,60 грн. за договором № 159-Р від 17.10.2015 року, посилаючись на: умови договорів № 7-С від 27.09.2012 року та від 22.11.2013 року; лист № 13/5 А від 14.05.2015 року щодо погодження порядку безоплатного проїзду/проходу на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт»; лист № 23/11-44 від 23.11.2015 року; норми ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, з вимогою негайно повернути помилково сплачені грошові кошти в розмірі 1045075,60 грн. в термін до 10.12.2015 року.

Відповіді Адміністрації на ці звернення в матеріалах справи відсутні.

Предметом даного позову виступила майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача помилково сплачених грошових коштів у вигляді передоплати в розмірі 1045075,60 грн., які, як стверджує позивач, на сьогоднішній день останньому не повернуті.

В якості підстав обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: умови Договорів № 7-С від 27.09.2012 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року), № 7-С від 22.11.2013 року та норми ст. 693 Цивільного кодексу України.

Так, 1) 27 вересня 2012 року між ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі Порт), ТОВ «Юнітранс» та ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» (надалі ТОВ «ЄТСК») був укладений Договір № 7-С предметом якого виступило визначення сторонами умов здійснення ТОВ «Юнітранс» та ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» діяльності, направленої на реалізацію інвестиційного проекту «Виробничо-перевантажувальний комплекс в тиловій частині причалів № № 13, 14» (надалі Комплекс»), а також забезпечення сторонами цього договору взаємодії та співробітництва з питань визначених умовами цього договору.

Відповідно до умов пунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 договору ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» зобовязуються згідно умов укладених договорів та цього договору створити (збудувати, реконструювати) та забезпечити введення в експлуатацію Комплексу, враховуючи наданий ДП «Укрдержбудекспертиза» позитивний Експертний звіт від 30.07.2012 № 00-0916-12/ПБ по ТЕО «Виробничо-перевантажувальний комплекс в тиловій частині причалів № № 13, 14», з усіма можливими у майбутньому змінами і доповненнями до нього, а також переоформленням вказаного документу. Строк введення в експлуатацію Комплексу не пізніше трьох років з моменту укладення цього договору; Порт зобовязується належним чином забезпечити створення всіх необхідних умов для здійснення ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» діяльності зі створення та експлуатації Комплексу в межах території Порту та забезпечити необхідну взаємодію служб Порту та співробітництво з питань визначених цим договором; у процесі виконання умов договору сторони прагнутимуть будувати свої взаємовідносини на підставі рівності, чесного партнерства та захисту інтересів один одного; з усіх питань, що стосуються господарської діяльності, матеріальних витрат з реалізації даного договору сторони заздалегідь (не пізніше одного місяця) інформують одна одну про заходи, які здійснюються (плануються до здійснення) та узгоджують свої дії.

Розділом 2 сторони обумовили, що Порт зобовязується забезпечити цілодобовий, безперешкодний доступ на територію Порту працівників/майна ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» та працівників/майна інших підприємств, що виконують роботи, послуги для ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», а також клієнтів останніх. При цьому, автомобілі та працівники ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», підрядних та інших підприємств що виконують роботи, послуги для ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» мають цілодобовий, безоплатний, безперешкодний доступ на територію Порту за відповідними листами без оформлення перепусток (підпункт 2 підпункту 2.1.1 пункту 2.1).

Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими працівниками сторін, скріплення печатками сторін та діє протягом десяти років з моменту набуття чинності ( з правом його подальшої пролонгації).

В подальшому, 19.09.2013 року між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі Порт), Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі Адміністрація), в особі начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнітранс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» була укладена додаткова угода № 1 до договору № 7-С від 27.09.2012 року про нижченаведене:

1 пункт враховуючи, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 133-Р від 04.03.2013 року та Наказу Міністерства інфраструктури України № 163 від 19.03.2013 року відбулася реорганізація Порту, Порт та Адміністрація констатують, що вони в повній мірі є правонаступниками усіх прав та обовязків Порту, визначених договором № 7-С від 27.09.2012 року (надалі - договір), та зобовязуються його виконувати.

2 пункт в договорі в усіх випадках слово «Порт» у всіх відмінках замінити словами «Порт та Адміністрація» у відповідних відмінках.

3 пункт підпункт 2 підпункту 2.1.1 договору викласти у наступній редакції: « 2) забезпечити цілодобовий, безперешкодний доступ на територію Миколаївського морського порту працівників/майна ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» та працівників/майна інших підприємств, що виконують роботи, послуги для ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», а також клієнтів останніх. При цьому, автомобілі та працівники ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», підрядних та інших підприємств що виконують будівельно-монтажні роботи, послуги для ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» по реалізації інвестиційного проекту мають цілодобовий, безоплатний, безперешкодний доступ на територію Миколаївського морського порту за відповідними листами без оформлення перепусток».

Дана додаткова угода складається з 13 пунктів та підписана всіма учасниками без зауважень та без розбіжностей.

Разом з тим, матеріали справи містять докази того, що позивач виступає генеральним підрядником/підрядником як ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» так і ТОВ «Юнітранс» по реалізації інвестиційного проекту щодо зведення Виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 на території Миколаївського морського порту, про що свідчать наступні договори будівельного підряду укладені на протязі 2013-2015 р.р. між позивачем та зазначеними товариствами: договір будівельного підряду від 17.04.2013 року, договір № 137-Р від 30.05.2013 року, договір генерального підряду № 30/05/13-1 від 30.05.2013 року, договір генерального підряду № 20/06/13 від 20.06.2013 року, договір генерального підряду № 091013 від 09.10.2013 року, договір підряду № ПЦ/001 від 20.06.2014 року, договір підряду № ЭЦ/001 від 23.06.2014 року, договір підряду № ЭЦ/003 від 29.08.2014 року, договір генерального підряду № 140810 від 08.10.2014 року, договір підряду № 2611-1 від 26.11.2014 року, договір підряду № ОТМ-1 від 04.03.2015 року, договір підряду № ТСВ -01 від 25.03.2015 року, договір підряду № УДП -1704 від 17.04.2015 року, договір підряду № А3В-1 від 07.05.2015 року, договір підряду № 310815 від 31.08.2015 року, договір підряду № ЦЕ-Н-1 від 03.09.2015 року, договір генерального підряду №5/001 від 11.12.2013 року, договір № 12.2-2/14Р від 12.02.2014 року, договір підряду № 001/23/41/1-І від 13.06.2014 року, договір підряду № 5/002 від 17.06.2014 року, договір підряду № 002/23/41/2-І від 04.07.2014 року, договір генерального підряду № 141610 від 16.10.2014 року, договір підряду № Е - 01 від 30.06.2015 року (матеріали справи I том, арк. 48-93).

2) 22 листопада 2013 року між ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (далі Порт), ДП «Адміністрація морських портів України» (далі Адміністрація) та ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» (далі ТОВ «ДССК») було укладено Договір № 7-С предметом якого виступило визначення сторонами попередніх умов здійснення ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» реконструкції «Перевантажувального комплексу генеральних та навалочних вантажів в тилу причалів № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торговельний порт», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/40, з метою створення комплексу перевалки зернових та олійних культур (надалі Комплекс), а також забезпечення сторонами цього договору взаємодії та співробітництва з питань визначених умовами цього договору.

Згідно умов пунктів 1.2 та 1.3 договору ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» зобовязується згідно умов укладених договорів та цього договору, створити (збудувати, реконструювати, облаштувати) та забезпечити введення в експлуатацію Комплексу; Адміністрація та Порт зобовязується належним чином забезпечити створення всіх необхідних умов для здійснення ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» діяльності зі створення та експлуатації Комплексу в межах території Порту і Адміністрації та забезпечити необхідну взаємодію служб Адміністрації і Порту та співробітництво з питань визначених цим договором.

До зобовязань Адміністрації і Порту за цим договором увійшло, зокрема, забезпечити цілодобовий, безперешкодний безоплатний доступ/ввезення на територію Порту та Адміністрації працівників/майна ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» та працівників/майна підрядних та інших підприємств, що виконують роботи, послуги для ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» (п.п. 2 п. 2.1.1); відповідно до укладених з ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» договорів забезпечувати цілодобовий, гарантований доступ до причалів № 1, 2 та до підкранових колій в районі причалів № 1, 2 (п.п. 5 п. 2.1.1); Адміністрація та Порт забезпечують пріоритетне вирішення питань, що виникають у ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» під час здійснення його діяльності (п. 2.1.2).

Права ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» закріплені в пункті 3.2 договору, який, зокрема, також передбачає цілодобовий та гарантований (відповідно до укладених договорів) доступ до причалів № 1, 2 та до підкранових колій в районі причалів № 1, 2 та інших обєктів в межах Порту і Адміністрації (п.п. 3.2.1).

Пунктом 6.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діє протягом десяти років з моменту набуття чинності.

Далі, 09.04.2014 року учасники вищенаведеного правочину уклали між собою додаткову угоду № 1 до договору № 7-С від 22.11.2013 року, якою виклали п.1.1 договору №7-С в наступній редакції: «Предметом цього договору є визначення сторонами умов реалізації ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» інвестиційного проекту, передбаченого п.8 Плану розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018 р.), середньо - (до 2023 р.) та довгострокову (до 2038 р.) перспективу, затвердженого наказом ДП «Адміністрацією морських портів України» № 16 від 28.01.2014 року та погодженого Міністерством інфраструктури України 29.01.2014 року, а саме: реконструкція «Перевантажувального комплексу генеральних та наволочних вантажів на базі причалів № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торговельний порт», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/40, з метою створення комплексу перевалки зернових та олійних культур (надалі Комплекс), а також забезпечення сторонами цього договору взаємодії та співробітництва з питань визначених умовами цього договору».

Також цією угодою, сторони дійшли згоди доповнити пункти 1.2, та 2.1.2 договору відповідними абзацами, та доповнити п. 3.1 договору підпунктами 3.1.7, 3.1.8.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2014 року ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» (далі Замовник) та ТОВ «Український будівельник» (далі Підрядник) уклали між собою договір підряду №14/04-2014, згідно з предметом якого підрядник зобовязався за завданням замовника на свій ризик виконати та здати замовнику в установлений договором строк закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а саме: «Реконструкцію перевантажувального комплексу генеральних та навалочних вантажів на базі причалів № № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торговельний порт» з метою створення комплексу перевалки зернових та олійних культур у наступному складі обєктів (під обєктів) визначених в п. 2.1 договору (далі - Роботи), а замовник зобовязується надати підрядникові фронт робіт (передати будівельний майданчик), прийняти закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Пунктом 17.2 додаткової угоди № 1 від 24.06.2014 року укладеної до договору підряду № 14/04-2014, сторони дійшли згоди, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 15 вересня 2025 року (матеріали справи II том, арк. 32).

Даний договір підряду підтверджує статус позивача, як підрядника, у виконанні будівельних робіт при реалізації проекту експортного зернового терміналу в Миколаївському морському торговельному порту.

Позивач стверджує, що при наявності діючих умов Договорів № 7-С від 27.09.2012 року та від 22.11.2013 року, Компанія не повинна користуватись послугами в рамках Договору № 159-Р, а отже, сплачувати Адміністрації кошти за оформлення та видачу перепусток.

Відповідач же, навпаки, вважає, що оскільки предмет Договорів № 7-С не визначає найменування та кількість продукції, вимоги до їх якості, а також в умовах договорів № 7-С відсутні інші умови, ці договори не можна вважати укладеними, як господарські договори на надання послуг.

Треті особи, без самостійних вимог, які приймають участь в даній справі, повністю погоджуються з позицією позивача, посилаючись на домовленість (волевиявлення) між учасниками за угодами № 7-С.

За правилами ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно приписам ст. ст. 34, 36 (абз. 1) ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач шляхом надання суду копій рахунків за послуги з надання перепустки, які були оформлені відповідачем та виставлені позивачу для оплати відповідних послуг (матеріали справи том I арк. 128-247) та копій платіжних доручень про проведення цих оплат на загальну суму 1045075, 60 грн. (матеріали справи том I арк. 27-33), підтвердив отримання відповідачем зазначених грошових коштів за Договором № 159-Р в період з 13.08.2015 року по 16.11.2015 рік.

З наданих позивачем доказів також вбачається, що останній, як генеральний підрядник ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» направив Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" лист за № 13/5 А (вх. 2294 від 14.05.2013 року), погодження порядку щодо проходу/проїзду на територію ДП «Миколаївським морський торгівельний порт» для автомобілів та працівників без оформлення перепусток на безоплатній основі. Даний лист було погоджено начальником ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (матеріали справи том I, арк. 99).

На підтвердження того факту, що позивач дійсно виступає генеральним підрядником ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ «Юнітранс», ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» при реалізації проектів "будівництва виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 на території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/43 та "реконструкції перевантажувального комплексу генеральних та навалочних вантажів на базі причалів № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торговельний порт» з метою створення комплексу перевалки зернових та олійних культур" ТОВ Компанія "Український будівельник" позивач надав суду копії наступних документів, які свідчать про реальне виконання зазначених робіт Компанією на вказаних обєктах: дозволи на виконання будівельних робіт; листи щодо зміни генпідрядної організації; декларації про початок виконання будівельних робіт; акти прийому-передачі будівельних майданчиків під будівництво; декларації про готовність обєктів до експлуатації; акти прийому-передачі виконаних будівельних робіт (форма КБ-2); договори субпідряду; договори поставки; довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3).

Також, на підтвердження того, що відповідач чинив перешкоди працівникам, позивача в доступі на територію Миколаївського морського порту, починаючи з серпня 2015 року позивач надав суду: листування до позивача від субпідрядників; листи позивача до замовників (III осіб по справі ); листи III осіб до відповідача з проханням до останнього відкликати рахунки виставлені ТОВ Компанії «Український будівельник» на оплату пропусків на автомобілі, техніку, працівників, задіяних генпідрядників Компанією «Український будівельник», для реалізації інвестиційного проекту.

Зі свого боку відповідач, обґрунтовуючи заперечення на позов, посилається на наступні докази, які надані ним для залучення до справи в підтвердження надання позивачу послуг з оформлення та видачі перепусток згідно Договору № 159-Р :

1) копії корінців разових перепусток виданих на підставі заявок позивача (матеріали справи том 27, арк. 127-218);

2) списки тимчасових перепусток на осіб по матеріалу "Бланк" ТОВ "Український будівельник" (матеріали справи том 24);

3) копії листів позивача (починаючи з 04.08.2015 року по 23.11.2015 року) з проханням до начальника ЗЗОСМБНФ ГП "АМПУ" частина листів - дозволити ввіз матеріалів; ввіз обладнання; ввіз інструмента; ввіз металоконструкцій; частина листів - прохання оформити перепустки (матеріали справи том 25-26);

4) копії витягів із журналів: обліку видачі тимчасових перепусток та реєстрації інструктажів з питань охорони праці і безпеки руху для робітників сторонніх організацій за період з 13.08.2015 року по 15.12.2015 року; реєстрації вхідної кореспонденції БП № 1, БП № 3, за період з 24.11.2015 року по 16.12.2015 року (матеріали справи том 28-29).

Дослідивши надані докази, оцінивши їх згідно з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відповідно до чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновків щодо правомірності заявлених позивачем вимог виходячи з наступного.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленістю двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зобовязанням на підставі ч.1 ст. 509 ЦК України є правовідносини в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги предмет спору в даній справі суд вважає за можливе застосування до спірних відносин приписів ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України згідно з якою, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Так згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до пункту 4 Інформаційного листа № 01-8/211 від 07.04.2008 року Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», аналогія закону чи аналогія права застосовується у тому випадку, якщо є прогалина в правовому регулюванні відповідних відносин. При аналогії закону застосовується норма, що регулює подібні правовідносини.

Договір № 159-Р від 17.10.2012 року за своєю правовою природою є договором про надання послуг, правове регулювання відносин за яким здійснюється у відповідності до глави 63 Цивільного кодексу України. Проте, нормами наведеної глави Цивільного кодексу України не врегульовано особливостей виконання зобов'язань з попередньої оплати та правового механізму її повернення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

З огляду на приписи статті 693 Цивільного кодексу України, до предмету доказування у справі про повернення попередньої оплати входить встановлення наявності чи відсутності певних юридичних фактів, а саме: підстав виникнення у сторін зобов'язань з надання послуг, зокрема, у відповідача обов'язку надати певні послуги у встановлений строк; здійснення позивачем попередньої оплати; порушення відповідачем відповідного зобов'язання.

Так як, відповідно до Договорів № 7-С від 27.09.2012 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року) та № 7-С від 22.11.2013 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 09.04.2014 року), МФ ДП «Адміністрація морських портів України» зобов'язувалась забезпечити цілодобовий, безперешкодний, безоплатний доступ/ввезення на територію Порту та Адміністрації працівників/майна не лише ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ "Юнітранс", а і працівників підрядних та інших підприємств, що виконують роботи та надають послуги в рамках інвестиційних проектів, у відповідача були відсутні підстави для виконання, а у позивача до прийняття того, що він не замовляв.

У звязку з тим, що допуск працівників, механізмів, матеріалів Компанії "Український будівельник" на територію ДП «Миколаївський морський торговельний порт» здійснювався за Договорами № 7-С від 27.09.2012 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 року) та № 7-С від 22.11.2013 року, попередня оплата, внесена позивачем за Договором № 159-Р від 17.10.2012 року в розмірі 1045075,60 гривень підлягає поверненню Компанії «Український будівельник».

Оскільки, Договори № 7-С носять безкоштовний характер, то позивач фактично помилково перерахував відповідачеві протягом серпня - листопада 2015 року грошові кошти у вигляді передоплати в розмірі 1045075, 60грн.

Як вже вищезазначалось, 23.11.2015 року Компанія "Український будівельник" направляла МФ ДП «Адміністрація морських портів України» лист № 23/11-44 (вх. № 62/6 від 23.11.2015 року) з вимогою повернути сплачені кошти.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

Таким чином, строк повернення помилково сплачених коштів сплив

30.11.2015 року.

Станом на сьогоднішній день, сплачені кошти передоплати Компанії «Український будівельник» відповідачем не повернуті.

Заперечення ж на які посилається відповідач не є обґрунтованими та не є доведеними, так:

1) Посилання відповідача на норми ст. 401 ЦК України, ст. 101 Земельного кодексу України та твердження, що у позивача не може виникати будь-яких прав земельного сервітуту з умов Договорів № 7-С, спростовується тим, що наведені договори мають іншу правову природу, а сервітутні відносини між третіми особами та позивачем, на які опирається в обґрунтування відзиву відповідач, не мають взагалі відношення до предмету даного позову.

2) Територія Миколаївського морського порту є режимною територією. Згідно з п.п. 1.3 п.1 "Загальні положення" Положення про пропускну систему Миколаївської філії ДП "АМПУ" (адміністрація Миколаївського морського порту) ПП 18-34/01-02, яка затверджена 20.06.2013 року, головною метою пропускної системи є організація такого режиму, який включає можливість несанкціонованого доступу на територію Адміністрації сторонніх осіб, а у випадку проникнення, своєчасного їх виявлення, затримання та вжиття відповідних заходів, а також ввозу і вивозу вантажів та інших матеріальних цінностей без установлених перепусток.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про морські порти України" (далі Закон), контроль за встановленим режимом перебування і переміщення в межах морського порту здійснюють служби морської безпеки, загони охорони морського порту спільно з органом охорони державного кордону з дотриманням вимог міжнародних договорів України.

У частині 2 статті 10 Закону зазначено, що загони охорони морського порту, служби морської безпеки можуть створюватися в установленому законом порядку адміністрацією морських портів України, власниками морських терміналів та портовими операторами і діють на підставі положень про них, типові форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Таким чином, Законом виключно відповідачу надані повноваження щодо забезпечення доступу людей та транспортних засобів на територію Миколаївського морського порту через контрольні пункти пропуску, які охороняються Службою морської безпеки МФ ДП «Адміністрація морських портів України», незважаючи на те, що режимна територія Миколаївського морського порту належить ДП «Миколаївський морський торговельний порт» на праві постійного користування земельною ділянкою відповідно до державного акту Серія ЯЯ № 193687. Лише відповідач уповноважений забезпечувати цілодобовий, безперешкодний, безоплатний доступ/ввезення на територію Порту та Адміністрації працівників/майна ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ "Юнітранс", ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» та працівників/майна підрядних та інших підприємств, що виконують роботи, послуги для Замовників.

Отже, право безперешкодного, безоплатного доступу/ввезення на територію Порту та Адміністрації працівників/майна ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», ТОВ "Юнітранс", ТОВ «Дунайська судноплавно-стівідорна компанія» та працівників/майна підрядних та інших підприємств, що виконують роботи, послуги для замовників встановлюються Договорами 7-С та забезпечуються МФ ДП «Адміністрація морських портів України», а право проходу/ проїзду через територію Миколаївського морського порту встановлюється договорами земельних сервітутів, укладених інвесторами з ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та забезпечується ДП «Миколаївський морський торговельний порт».

Крім цього ані Положенням про пропускну систему МФ ДП «Адміністрація морських портів України», ані будь-якими іншим нормативним актом, на які посилається відповідач в обґрунтуванні необхідності видачі перепусток на територію Порту не передбачена оплатність видачі перепусток.

3) Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами факт того, що Договори № 7-С від 27.09.2012 року та від 27.11.2013 року не можна вважати укладеними як господарські договори на надання послуг.

На день розгляду справи у суда відсутні факти припинення чи розірвання, або визнання недійсними в судовому порядку наведених договорів та/або додаткових угод укладених до них.

Позиція відповідача щодо того, оскільки йому не передавались згідно акту приймання-передачі зобовязання по Договору № 7-С від 27.09.2012 року, то у звязку з цим у Адміністрації не виникло будь-яких зобовязань щодо виконання даного договору, є хибною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, відповідач виступає повноправним учасником у Договорах 7-С , про що було висвітлено вище, має права та обовязки за цими договорами, які до речі не мають відношення до акту приймання - передачі від 13.06.2013 року.

При дослідженні ж рішень по господарській справі № 915/146/14 та адміністративній справі № 2а-8653/11/1470, посилання відповідача на застосування судом у спірних відносинах ст. 35 ГПК України не знайшло свого правового підґрунтя.

4) Крім цього, позивач стверджує, що надані відповідачем копії листів щодо забезпечення доступу на територію Миколаївського морського порту є саме листами в розумінні Договорів № 7-С , а не заявками на перепустки, що передбачені, Договором № 159-Р від 17.10.2012 року. На підтвердження того, що форма і зміст листів залишалася незмінною починаючи з червня 2013 року і по грудень 2015 року, представник позивача надав суду копії листів, що направлялися з метою оформлення допуску на територію Миколаївського морського порту у вказаний період. Разом з тим, відповідач не спростував такі твердження позивача та не довів суду, що листи, які направлялися позивачем щодо оформлення допуску на територію Миколаївського морського порту є саме заявками на отримання перепусток.

Досліджуючи докази надані сторонами, суд встановив, що фактично в спірний період на території Миколаївського морського порту знаходження позивача (його техніки, працівників, субпідрядних організацій) відбувалося суто для виконання будівельних робіт по реалізації "будівництва виробничо-перевантажувального комплексу в тиловій частині причалів № № 13, 14 на території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/43 та "реконструкції перевантажувального комплексу генеральних та навалочних вантажів на базі причалів № 1, 2 ДП «Миколаївський морський торговельний порт» за умовами Договорів 7-С від 27.09.2012 року та від 22.11.2013 року, та договорів підряду, які додані до матеріалів судової справи.

Таким чином, відповідачем, як учасником наведених угод фактично виконувались саме умови Договорів 7-С від 27.09.2012 року та від 22.11.2013 року без надання платних послуг з оформлення перепусток, передбачених Договором № 159-Р від 17.10.2012 року.

Відносно неправомірних дій відповідача ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» слід також зауважити, що відповідач, будучи учасником договірних правовідносин, фактично проігнорував умови Договорів 7-С (з додатковими угодами), в яких обумовлено цілодобовий, безоплатний, безперешкодний доступ на територію Порту та без будь-яких пояснень чи пропозицій внесення змін до цих договорів, з серпня 2015 року стягував з позивача плату за доступ працівників та майна підрядних організацій на обєкти будівництва, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Таким чином, на підставі вищенаведених норм та обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Український будівельник (57550, Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб, вул. Ольвійська, 3/1, ) грошові кошти в розмірі 1045075,60 грн. та судовий збір в сумі 15676,13 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 09 лютого 2016 року.

Суддя О.Г. Смородінова