РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/31804/15

За позовом: об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР";

до: Київської міської ради;

про: визнання протиправним та скасування рішення.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Зайцева Д.А. - за довіреністю від 09.12.2015 № б/н;

відповідача: Дорошенко О.С. - за довіреністю від 07.12.2015 № 225-КМГ-4408.

С У Т Ь С П О Р У:

Об'єднаний кооператив по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР" звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані невідповідністю оспорюваного рішення нормам закону та відсутністю у відповідача права на одностороннє розірвання укладеного між сторонами спору правочину, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/31804/15. Розгляд даної справи призначено судом на 25.01.2015.

В судовому засіданні 25.01.2015 оголошено перерву до 03.02.2016.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю з тих підстав, що оспорюване заявником рішення Київської міської ради було прийнято з огляду на порушення позивачем своїх обов'язків за договором та не забудову земельної ділянки, отриманої в оренду за договором оренди земельної ділянки від 03.04.2003 № 72-6-00087. Крім того відповідач зазначає, що правове регулювання не містить заборони для сторін договору оренди земельної ділянки передбачити випадки розірвання договору в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку.

В судовому засіданні 03.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради (ст.5 Закону України "Про оренду землі").

Як вказувалось вище, у ст. 9 Земельного кодексу України зазначено, що до відання міських рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди.

За приписами ст.3 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Між Київською міською радою, як орендодавцем (далі - відповідач), та об'єднаним кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР", як орендарем (далі - позивач), укладено договір оренди земельної ділянки від 25.03.2003, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за № 360 та зареєстрований головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про що зроблено запис від 03.04.2003 за № 72-6-00087 (далі - Договір оренди земельної ділянки).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди земельної ділянки відповідач на підставі рішення Київської міської ради від 02.10.2001 № 41/1475 в редакції рішення Київради від 11.07.2002 № 118/118 передає, а позивач приймає в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку, місцем розташування якої є вул. Льва Толстого, 59 у Голосіївському районі м. Києва, розміром 0,3481 га для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхового гаража з виробничими приміщеннями акціонерної енергопостачальної компанії "КИЇВЕНЕРГО" в цокольному поверсі у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною договору.

Київською міською радою 10.09.2015 прийнято рішення № 1039/1903 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.04.2003 № 72-6-00087, укладеного між Київською міською радою та об'єднаним кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР".

Вказане рішення обґрунтовано тим, що об'єднаним кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР" протягом 12 років з моменту реєстрації договору оренди земельної ділянки будівництво не розпочато, чим порушено строки завершення забудови земельної ділянки.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок невідповідності оспорюваного рішення нормам закону та відсутності у відповідача права на одностороннє розірвання укладеного між сторонами спору договору оренди земельної ділянки. Крім того, позивач вказує на використання останнім земельної ділянки, отриманої в оренду у відповідності до її цільового призначення.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 ст.21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ради та їх виконавчі органи входять до системи органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про оренду землі" орендар має право господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Згідно зі ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку визначені в ст.141, 143, 144 Земельного кодексу України. Примусове припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку можливо у разі порушень відповідних норм екологічного та інших галузей законодавства України: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; не усунення допущених порушень законодавства в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; конфіскація земельної ділянки; примусове звернення стягнення на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки. Інші дві підстави примусового припинення прав на земельну ділянку не пов'язані з порушеннями власником (землекористувачем) відповідних норм екологічного або інших галузей законодавства України.

Умовами укладеного між сторонами спору Договору оренди земельної ділянки не визначено обов'язку позивача здійснити забудову земельної ділянки у певний строк.

З метою здійснення забудови, отриманої в оренду земельної ділянки, між позивачем, як замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПОБУТРЕМБУДМАТЕРІАЛИ", як пайовиком, укладений договір пайової участі у будівництві від 22.04.2004 № 05/04, предметом якого є пайовий внесок пайовика на будівництво одинадцяти поверхового гаража за будівельною адресою: .м Київ, Голосіївський район, вул. Толстого, 59.

Між позивачем, як замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПОБУТРЕМБУДМАТЕРІАЛИ", як генпідрядником, укладено договір на будівництво багатоповерхового гаража по вул. Льва Толстого, 59 у Голосіївському районі м. Києва від 22.04.2004 № 06/04.

Також позивачем вирішувалось питання сплати пайового внеску на створення інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва в результаті якого між позивачем та головним управлінням економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації укладено договір від 24.06.2005 № 417.

З викладеного вбачається, що позивачем вчинялись необхідні дії для будівництва об'єкту на виконання умов Договору оренди земельної ділянки, що свідчить про її цільове використання.

Частиною 3 ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Умовами спірного договору оренди не передбачено право жодної із сторін в односторонньому порядку відмовитись від договору у повному обсязі або частково, а тому застосуванню підлягають загальні умови щодо порядку розірвання договорів. Крім того, відповідач не звертався до позивача з пропозицією щодо розірвання Договору оренди земельної ділянки.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на статтю 416 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право користування земельної ділянки для забудови припиняється, зокрема у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. В свою чергу норми даної статті регулюють виключно відносини, що виникають з договору суперфіцію (надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови) і не можуть бути застосовані до Договору оренди земельної ділянки.

Більш того, відповідно до довідки державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2015 № 13143/10/2650-2301 станом на 19.12.2015 заборгованість позивача по орендній платі з юридичних осіб відсутня.

З вказаних вище підстав судом відхилені заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов.

Враховуючи наведене, підставою розірвання Договору оренди земельної ділянки є саме використання її позивачем не за цільовим призначенням, тобто з іншою метою, ніж та, що встановлена Договором оренди земельної ділянки, а не той факт, що будівельні роботи не було розпочато у зв'язку з чим, приймаючи рішення про розірвання Договору оренди земельної ділянки відповідачем порушено вимоги статті 32 Закону України "Про оренду землі", що є підставою для визнання вказаного рішення недійсним та таким, що підлягає скасуванню (аналогічна позиція міститься у постановах Верховного суду України від 21.01.2015 № 910/16306/13 та від 01.04.2015 № 910/1753/14).

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним та скасувати рішення від 10.09.2015 № 1039/1903 Київської міської ради ІІІ сесії VІІ скликання "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.04.2003 № 72-6-00087, укладеного між Київською міською радою та об'єднаним кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР".

3. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів, стоянок - ГБК "ЦЕНТР" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 59; ідентифікаційний код 22933821) витрати по сплаті судового збору в сумі 1.218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11 лютого 2016 року

Суддя С.В. Балац