ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 922/6616/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "КБ "Експобанк", м. Київ (вх. №212Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.12.15 року у справі № 922/6616/15

за позовом ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", м. Київ

до ТОВ "Балаклійське птахівництво", м. Балаклія

про стягнення коштів в сумі 4 859 653,32 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.12.2015 року у справі №922/6616/15 (суддя Жельне С.Ч.) повернуто позовну заяву ПАТ "КБ "Експобанк" без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Позивач, ПАТ "КБ "Експобанк", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" ОСОБА_1, не погодився з зазначеною ухвалою, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права при її прийнятті.

Скаржник вважає, що відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та не врахував поданих позивачем доказів, зокрема постанов НБУ №597 від 24.09.2014 року та №41 від 22.01.2015 року, якими позивача віднесено до категорії неплатоспроможних, відкликано ліцензію, розпочато ліквідацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" ОСОБА_1

Зазначає, що суд не встановив, що на підставі ст. 37, 47 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду та здійснює повноваження, встановлені цим законом та делеговані їй Фондом (перераховуючи при цьому всі повноваження зазначеної особи).

Вказує на те, що судом порушено норми ст. 4-2 ГПК України, якою проголошено, що правосуддя здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Зазначає, що суд не скористався своїми процесуальними правами та не захистив інтереси неплатоспроможного банку. Все це, на думку скаржника, призвело до незаконного повернення позовної заяви, що завдає збитків кредиторам неплатоспроможного банку, в тому числі і державі, в особі ФГВФО, через необхідність оскарження такої невмотивованої та необ'єктивної ухвали.

Просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 30.12.2015 року у справі №922/6616/15 та передати справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Крім того, на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача через скрутне матеріальне становище та через те, що 01.02.2016 року призначено ще три засідання по справам, стороною в яких є АТ "КБ "Експобанк".

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника та зазначає, що клопотання позивача нічим не обгрунтоване, оскільки з наданих до суду особових рахунків зрозуміло, що грошові кошти у нього є в достатній кількості для сплати судового збору. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач також просить розгляд справи провести без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 ГПК до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір".

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

З урахуванням ціни позову 4859653,32 грн, судовий збір підлягав сплаті в сумі 72894, 80 грн.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В пункті 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 N484-VIII)" від 12.11.2015 р. N 01-06/2093/15 розяснено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Сплата судового збору може бути відстрочена чи розстрочена на строк не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому ст. 8 ЗУ "Про судовий збір" передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або зменшення розміру судового збору.

Отже, з урахуванням майнового стану сторін суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що на момент подання позову її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановлених порядку і розмірі та можливість сплати нею судового збору до ухвалення судом рішення.

Слід врахувати, що положення статті 8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору.

Тобто, за своїм змістом надання розстрочки або відстрочки сплати судового збору, це надання можливості стороні повністю сплатити судовий збір у подальшому, однак доказів того, що у позивача з'явиться реальна можливість сплатити судовий збір до ухвалення судом рішення у даній справі позивач не надав.

Враховуючи, що статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таким чином, посилання скаржника на те, що судом порушено норми ст. 4-2 ГПК України, якою проголошено, що правосуддя здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи клопотання про відстрочення сплати судового збору позивач посилався на постанови НБУ №597 від 24.09.2014 року та №41 від 22.01.2015 року, якими позивача віднесено до категорії неплатоспроможних, відкликано ліцензію, розпочато ліквідацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" ОСОБА_1

Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" неплатоспроможність банку - це неспроможність банку своєчасно та в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше однієї третини мінімального розміру регулятивного капіталу банку; банківська діяльність - це залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Отже, віднесення банку до категорії неплатоспроможних означає, що банк не може своєчасно та в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше однієї третини мінімального розміру регулятивного капіталу банку; а відкликання ліцензії на здійснення банківської діяльності означає, що банк не може здійснювати діяльність щодо залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Проте, віднесення банку до категорії неплатоспроможних та відкликання ліцензії на здійснення банківської діяльності не свідчить про відсутність у банку коштів на сплату судового збору та про неможливість його сплати.

Таким чином, постанови НБУ та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на які посилається скаржник, не можна вважати належними та допустимими доказами такого майнового стану позивача, який унеможливлював сплату судового збору при поданні позову у встановленому порядку та розмірі.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та повернув без розгляду позовну заяву на підставі п. 4 ч.1 ст. 63 ГПК України.

На підставі викладеного апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду та для задоволення апеляційної скарги. Відтак ухвалу місцевого суду належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 30.12.2015 року у справі №922/6616/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 04.02.16

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.