РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/22639/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

До Житлово-будівельного кооперативу «Геолог - 1»

Про стягнення 425 431,38 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Левченко В.І., довіреність № 91/2015/11/11-8 від 11.11.2015

від відповідача Кобилецький В.В., довіреність № б/н від 24.11.2015

ОСОБА_3, паспорт

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов Житлово-будівельного кооперативу «Геолог - 1» (далі - відповідач) про стягнення 425 431,38 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору № 1030055 від 17.04.2000 р.

Ухвалою суду від 02.09.2015р. порушено провадження у справі № 910/22639/15 та призначено розгляд на 25.09.2015 р.

16.09.2015 та 23.09.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

25.09.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав розгляд справи на 06.11.2015р., у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

05.11.2015 відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

06.11.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, заявив клопотання про проведення контр розрахунку.

Сторонами заявлено клопотання про продовження строку вирішення спору між сторонами.

Суд вирішив задовольнити таке клопотання та відклав розгляд справи на 04.12.2015р., для проведення звірки розрахунків між сторонами.

03.12.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

03.12.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі та заперечення на відзив на позов.

04.12.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.01.2016р., для проведення додаткової звірки розрахунків та надання можливості позивачу надати додаткові пояснення по справі, з урахуванням контррозрахунку відповідача.

05.01.2016р. позивач подав через канцелярію суду заперечення на відзив та документи по справі.

11.01.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі.

Представник відповідача заперечив проти позову частково.

Суд відклав розгляд справи на 25.01.2016р. для належного проведення звірки розрахунку між сторонами.

22.01.2016р. позивач подав через канцелярію суду заяву про зменшення позовних вимог.

25.01.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представники відповідача проти позову заперечили, надали додаткові пояснення по справі.

Суд виріши відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - Позивач) та Житлово-будівельним кооперативом (далі - Відповідач) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.04.2000 № 1030055 (далі - Договір).

Згідно з пп. 2.2.1. та 2.3.1. Договору і відповідно до законодавства України Позивач постачає теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб: опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах, згідно з Додатком 1 до Договору, а Відповідач зобов'язаний своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Нарахування відповідачу за теплову енергію здійснюється, за розрахунковим способом до встановлення приладів обліку по тарифам, встановленими і затвердженими постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України та Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

На підставі п. 2 Додатку 4 до договору Відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та платіжну вимогу доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. 3 Додатку 4 до Договору Відповідач здійснює сплату за вказаними в п.2 Додатку 4 до Договору не пізніше 25 числа поточного місяця.

Проте, свої зобов'язання за зазначеним Договором Відповідач не виконав, внаслідок чого за період з 01.11.2012 по 01.08.2015 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка за розрахунком позивача складає 220 406,04 грн., про що позивачем надано звітні відомості за тепло та теплоносії, облікові картки (табуляграмами) та довідку про надходження коштів за спожиту згідно Договору теплову енергію.

Пунктом 3.5 додатку 4 до Договору передбачено, що на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховується пеня у розмірі 0,5% за кожен день до моменту його погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

В своїй позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 366 534,37 грн. боргу, а саме: 162 392,61 грн. - основного боргу, 40 694,24 грн. - пені, 13 133,31 грн. - 3% річних, 150 314,21 грн. - інфляційних та судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за використану теплову енергію за період з 01.11.2012р. по 01.08.2015р. у розмірі 162 392,61 грн., а також пеню (40694,24 грн.), інфляційні втрати (150314,21 грн.) та 3% річних (13133,31 грн.).

Судом встановлено, що причиною виникнення заборгованості по теплу в розмірі 220 406,04 грн. є різниця між можливими фактичними витратами на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання) та фактичними нарахуваннями згідно із затвердженими для населення тарифами (тобто різниця в тарифах).

Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичних чи юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, є комунальними послугами.

Учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виробник, виконавець; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач має право отримувати житлово-комунальні послуги від виконавця чи від виробника та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені законом чи договором, (стаття 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

З наведених вище положень законодавства вбачається, що особи - споживачі послуг гарячого водопостачання укладають договір щодо надання послуг гарячого водопостачання або для задоволення власних потреб, або для надання житлово-комунальних послуг з метою забезпечення власних потреб споживачів житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 16 закону, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

За нормою ст.29 закону договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово- комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідач є балансоутримувачем будинку за адресою м. Київ, пров. Квітневий, 5.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Вказаними правилами передбачений перелік послуг: централізоване постачання холодної та гарячої води; централізоване опалення та централізоване водовідведення.

Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 затверджений Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з п.5 типового договору в ньому мають бути закріплені тарифи з централізованого постачання гарячої води - в гривнях за куб. метр; з централізованого опалення - в гривнях за кв. метр (гривень за куб. метр).

Законодавство не передбачає оплату споживачами послуг з опалення та гарячого водопостачання виходячи з вартості Гігокалорії.

Розрахунки за спожиту гарячу воду здійснюються на підставі показів приладів обліку.

З цією метою у всіх квартирах встановлені лічильники гарячої води, згідно з показниками яких мешканці будинку і сплачують послугу з постачання гарячої води на рахунки відповідача.

Саме вказана оплата і перераховується відповідачем на рахунки позивача як плата за гарячу воду. Інших джерел коштів для оплати гарячої води відповідач не має.

Частиною 4 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що у разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, фінансуються за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.

Згідно з ч. 6 ст. 191 Господарського кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування при встановленні фіксованих цін, застосування яких унеможливлює одержання прибутку суб'єктами підприємництва, зобов'язані надати цим суб'єктам дотацію відповідно до закону.

Статтею 9 Закону України "Про ціни і ціноутворення" встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які своїм рішенням установлюють ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі, нижчому від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання), зобов'язані відшкодовувати суб'єкту господарювання різницю між затвердженим розміром ціни (тарифу) та розміром економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) зазначених послуг за рахунок коштів відповідних бюджетів.

В зв'язку з наявністю такої різниці в тарифах Кабінет міністрів України щорічно затверджує порядок надання субвенції на погашення заборгованості з різниці в тарифах теплову енергію та інші види комунальних послуг.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. №375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

З метою отримання цих субвенцій, позивач і відповідач щорічно складають зведені тристоронні акти, в яких сторонами підтверджується різниця в тарифах, яка повинна бути відшкодована позивачу у вигляді субвенцій.

Таким чином, оскільки позивач у справі щорічно отримує субвенції щодо різниці в тарифах, то задоволення даного позову призведе до подвійного стягнення з відповідача, внаслідок чого суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у розмірі 162 392,61 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді нарахованої пені, інфляційних втрат та 3% річних, то такі вимоги позивача також не підлягають задоволенню, оскільки як вже зазначалось вище, боргу відповідач перед позивачем не має, а законодавство про надання субвенцій на погашення заборгованості з різниці в тарифах не передбачає погашення пені, 3% річних та інформаційних втрат за рахунок місцевих бюджетів.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 05.02.2016р. )

Суддя В.І.Мельник