ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р.Справа № 916/2810/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Петрова М.С., Ліпчанської Н.В.;

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю № 11-юд від 23.12.2015 року;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ", м. Рівне

на рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2015 року

у справі № 916/2810/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ", м. Рівне

до Державного підприємства "Одеська залізниця"

про стягнення 26 739,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.10.2015 року по справі № 916/2810/14 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ", м. Рівне (ОСОБА_1 ПАТ „РІВНЕАЗОТ) до Державного підприємства "Одеська залізниця" (ОСОБА_1 - ДП „Одеська залізниця) про стягнення 26 739,32 грн., з яких 17 015,93 збитків за недостачу вантажу у вагоні № 59556746 та 9 723,39 грн. збитків за недостачу вантажу у вагоні № 90606401.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, вантажовідправник міг бачити несправності до здійснення завантаження вантажу у вантажний транспорт, проте ніяких заходів спрямованих на усунення зазору не прийняв та не підготував вагон для перевезення даного виду вантажу. Дані, обставини справи могли спричинити втрату вантажу у вагонах №59556746 та №90606401 по ходу потягу, у звязку з чим відсутня вина залізниці у виникненні нестачі, а отже позовні вимоги ПАТ "РІВНЕАЗОТ" є необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ПАТ „РІВНЕАЗОТ звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду є незаконне і необґрунтоване, та таке, що прийнято з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

24.12.2015 року ДП „Одеська залізниця надало заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.12.2015 року було задоволено клопотання відповідача, продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.01.2016 року розгляд справи було відкладено та зобовязано скаржника надати письмові обґрунтовані пояснення щодо зазначення в комерційних актах № 321385 від 06.01.2015 року та № 321386 від 16.01.2015 року в складі комісії грузоотримувачів ТОВ МСП „Ника-Тера та ТОВ „Морський спеціалізований порт „Ніка-Тера та відсутності їх підписів у вказаних актах; надати належним чином завірені копії актів № 6653 від 27.12.2014 року та № 485 від 15.01.2015 року, які вказані в комерційних актах № 321385 від 06.01.2015 року та № 321386 від 16.01.2015 року.

Проте, апелянтом не надано жодних пояснень та належним чином завірені копії актів згідно ухвали від 27.01.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, які відкладались неодноразово, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 року зі станції відправлення Обарів Львівської залізниці ПАТ "РІВНЕАЗОТ" (Вантажовідправник) на станцію призначення Жовтнева-експорт Одеської залізниці відправлено ТОВ "Морський спеціалізований порт НІКА ТЕРА" (Одержувач) за залізничною накладною №35011519 у 24 вагонах вапняно-аміачну селітру у кількості 1 680 000кг. та за залізничною накладною №35299791 у 6 вагонах вапняно-аміачну селітру у кількості 402 000кг.

Відмітки у накладних свідчать про те, що вантаж завантажено засобами і силами Відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу, перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці.

На станції призначення Жовтнева-експорт Одеської залізниці було складено акт загальної форми № 6653 від 27.12.2014 року до залізничної накладної №35011519 та акт загальної форми № 485 від 15.01.2015 року до залізничної накладної №35299791.

06.01.2015 року на станції Жовтнева-експорт Одеської залізниці оформлено комерційний акт серії БЖ № 321385/3, з якого вбачається, що при комісійному переважуванні вантажу в вагоні №59556746 на справних вагонних тензометричних вагах (перевірка 11.02.2014 року) у присутності в.о. ДС Овсяник, ДСЗМ Репіної, ДСМ Назаренко, агента комерційного Лейби, представника вантажоотримувача Бастан встановлено: за документом значиться вантаж добрива азотні, не поіменовані за алфавітом, завантаження насипом, тара за документом 23 000кг., нетто 70 000кг, одне ЗПУ відправника №ГО 63455. Фактично виявилось: брутто 90 550кг, тара перевірена 23 000кг, нетто 67 550кг, що менше за документом на 2 450кг. На штанзі ЗПУ №ГО63455 відправника справно, відповідає документу. Праворуч за ходом потягу в першому розвантажувальному люці закладено ганчір'ям, теча вантажу відсутня. З правої сторони вагону в нижній частині першого розвантажувального люка відсутній ущільнювач довжиною 140 мм, у звязку з чим утворилась щілина між кромкою бункера та кришкою люка довжиною 140мм. Вагон технічно справний відповідно акту №01 від 06.01.2015р., в комерційному відношенні, згідно акта загальної форми ст. Жовтнева №6653 від 27.12.2014 року. Таровка вагону здійснювалась 06.01.2015 року агентом комерційним Лейбой.

16.01.2015 року на станції Жовтнева-експорт Одеської залізниці оформлено комерційний акт серії БЖ № 321386/7, з якого вбачається, що при комісійному переважуванні вантажу в вагоні №90606401 на справних вагонних тензометричних вагах (перевірка 11.02.2014 року) у присутності в.о. ДС Трищан, ДСЗМ Репіної, ДСМ Назаренко, прийомоздавача Стрекозіної, представника вантажоотримувача Бастан встановлено: за документом значиться вантаж добрива азотні, не поіменовані за алфавітом, завантаження насипом, тара за документом 22 200кг., нетто 70 000кг, одне ЗПУ відправника №ГЗ94083. Фактично виявилось: брутто 90 950кг, тара перевірена 22 350кг, нетто 68 600кг, що менше за документом на 1 400кг. На штанзі ЗПУ №ГЗ94083 відправника справно, відповідає документу. Праворуч за ходом потягу в другому розвантажувальному люці теча вантажу. По ст. Жовтнева течу усунули, заклали ганчір'ям. З правої сторони вагону у нижній частині другого розвантажувального люка відсутній ущільнювач довжиною 100мм, у результаті чого утворилась щілина між кромкою бункера та кришкою люка довжиною 100мм. Вагон технічно справний відповідно акту №02 від 16.01.2015р., в комерційному відношенні згідно акту загальної форми ст. Жовтнева №485 від 15.01.2015 року. Таровка вагону здійснювалась 16.01.2015 року прийомоздавачем Стрекозіною.

06.01.2015 року на станції Жовтнева-експорт Одеської залізниці складено акт №01 про технічний стан вагону (контейнера) №59556746, в якому зазначено, що вагон технічно справний та згідно висновку про можливість втрати, псування вантажу зазначено: з правої сторони вагону у нижній частині першого розвантажувального люка відсутній ущільнювач довжиною 140мм, у результаті чого утворилась щілина між кромкою бункера та кришкою люка довжиною 140мм. Втрата вантажу можлива. Вантажовідправник міг бачити вищезазначені несправності, але заходів по забезпеченню схоронності перевезеного вантажу не прийняв.

16.01.2015 року на станції Жовтнева-експорт Одеської залізниці складено акт №02 про технічний стан вагону (контейнера) №90606401, в якому зазначено, що вагон технічно справний та згідно висновку про можливість втрати, псування вантажу зазначено: з правої сторони вагону у нижній частині другого розвантажувального люка відсутній ущільнювач довжиною 100мм, у результаті чого утворилась щілина між кромкою бункера та кришкою люка довжиною 100мм. Втрата вантажу можлива. Вантажовідправник міг бачити вищезазначені несправності, але заходів по забезпеченню схоронності перевезеного вантажу не прийняв.

24.02.2015 року ПАТ РІВНЕАЗОТ було направлено претензії до ДП Одеська залізниця про відшкодування вартості недостачі маси вантажу в сумі 17 015,93 грн. та в сумі 9 723,39 грн.

В якості розрахунку, ПАТ РІВНЕАЗОТ послався на контракт №756-15-003 від 21.01.2015 року, укладений між ним та Фірмою NF TRADING AG, згідно якого ціна однієї тонни вапняно-аміачної селітри, відправленої у вагонах №59556746 та №90606401 становить 245 дол. США., що еквівалентно 6 945,27 грн., а отже вартість недостачі вантажу у вагоні № 59556746 в кількості 2 450кг становить 17 015,93 грн., а вартість недостачі вантажу у вагоні № 90606401 в кількості 1 400кг, яка становить 9 723,39 грн.

Проте, ДП Одеська залізниця в задоволенні претензій відмовило, що стало причиною звернення ПАТ РІВНЕАЗОТ із позовом про відшкодування вартості недостачі вантажу у вагонах №59556746 та №90606401 шляхом стягнення понесені збитки у сумі 17 015,93 грн. та 9 723,39 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Тобто, відшкодування збитків як цивільна відповідальність стосовно кредитора (особи, чиє право порушене) виконує компенсаційну функцію. Збитки це негативні майнові наслідки, які настають для кредитора. При цьому слід зазначити, що наявність та розмір збитків, завданих протиправною поведінкою, доводиться кредитором.

Згідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного Кодексу України та ст. 307 Господарського Кодексу України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів відправником

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

У відповідності до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 308 Господарського Кодексу України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

В силу вимог ч.1 ст.918 Цивільного кодексу України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України визначено, що разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З огляду на вищевказані норми чинного законодавства України, наявні в матеріалах справи залізничні накладні від 10.12.2014 року №35011519 та № 35299791 свідчать про укладення між ПАТ „РІВНЕАЗОТ (Вантажовідправник), ДП „Одеська залізниця (Перевізник) та ТОВ „Морський спеціалізований порт Ніка-тера (Одержувач) договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

За правилами пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно пункту 16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855 (із змінами), на відомості комерційного акту в разі оформлення його з порушеннями може подаватись письмова скарга.

Проте, судова колегія зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази оскарження комерційних актів серії БЖ № 321385/3 від 06.01.2015 року та серії БЖ № 321386/7 від 16.01.2015 року; актів загальної форми № 6653 від 27.12.2014 року та № 485 від 15.01.2015 року; актів про технічний стан вагонів № 01 від 06.01.2015 та № 02 від 16.01.2015 року.

Враховуючи той факт, що завантаження вантажу відбулося позивачем у власні вагони, що підтверджується накладними від 10.12.2014 року та від 08.01.2015 року, наявними в матеріалах справи, а також на підставі п.129 Статуту залізниць України та комерційних актів, актів загальної форми і актів про технічний стан вагонів, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних документальних підтверджень наявності вини перевізника у втраті вантажу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо невірного прийняття місцевим господарським судом в якості належного та допустимого доказу комерційних актів про технічний стан вагонів, а також невірного висновку стосовно покладення відповідальності за втрату вантажу на позивача, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 8 вказаного Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

Відповідно до ст. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством.

Абзацем 5 пункту 31 Статуту залізниць України визначено, що придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до пп. а) ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевим господарським судом в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Стосовно посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення відповідачем вимог Правил складання актів, судова колегія зазначає, що вказані комерційні акти ним не були оскаржені, а відтак обставини, викладені в них зумовлюють матеріальну відповідальність вантажовідправника.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ", м. Рівне слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2015 року у даній справі без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ", м. Рівне на рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2015 року у справі № 916/2810/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2015 року у справі № 916/2810/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: М.С. Петров

ОСОБА_2