ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 року Справа № 904/3814/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

Секретар судового засідання: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Гайвороновський О.Г., представник, довіреність №708-О від 21.02.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №2564 від 03.08.2013 р.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року у справі №904/3814/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення 69 055,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року у справі №904/3814/15 (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 45 466, 49 грн. заборгованості за кредитом, 16 516,51грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7072,60 грн. пені, за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1827,00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення, прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Скаржником зазначено, що судом першої інтсанцї не досліджено докази по справі, а саме, у відповідача не було витребувано оригінали, а позивачем не надано, письмових доказів наявності укладеного договору між позивачем та відповідачем, який би містив узгоджені сторонами Умови та тарифи надання послуг. Як стверджує скаржник, відсутність підпису клієнта банку, що посвідчує ознайомлення та погодження з відповідними умовами договору, не дає підстав вважати такі Умови та правила надання банківських послуг складовою частиною договору, та призводить до порушення вимог про письмовий спосіб укладення правочину, передбаченого ст.207 ЦК України. Скаржником зазначено, що він був ознайомлений з Умовами, правилами та тарифами банківських послуг, викладеними у договорі банківського рахунку DDN32Р, укладеного між сторонами 08.10.07р., інших Умов, правил та тарифів банківських послуг ним підписано не було, згоду на односторонню зміну умов укладеного договору не надавалось. Відповідач стверджує, що текс вказаного договору не містить відомостей щодо послуги «Гарантійні платежі» та тарифи за їх користування, а отже відповідач не мав змоги користуватися послугою, яка не передбачена договором. Вказані твердження скаржника стосуються і строку позовної давності, які передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім того, відповідач вказує, що рішення суду прийнято за відсутністю відповідача без повідомлення про час і місце розгляду справи.

Публічне акціонерне товариство КБ "ПРИВАТБАНК" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Як вказує ПАТ КБ "Приватбанк", відповідач згідно заяви від 01.03.2011р. приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають Договір банківського обслуговування № б/н від 01.03.2011р., взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору банківського обслуговування. Однак, у зазначений договором банківського обслуговування термін, відповідач зобов'язання по поверненню кредиту та інших платежів не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням всіх передбачених договором платежів та штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2007р. між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір банківського рахунку DDN32P.

01.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 підписано заяву про відкриття поточного рахунку.

Згідно вказаної вище заяви, відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 01.03.2011 року.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення чи інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Розділом 3.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж".

Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надає, для виконання за господарськими договорами, що укладаються між Клієнтом та його контрагентами, а також між Клієнтом і ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ"ПРИВАТБАНК" заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ ПРИВАТБАНК зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п. 3.1.1.73 Умов).

Обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарському договорі, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних / змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу (п. 3.1.1.74 Умов).

Після отримання позивачем за допомогою системи дистанційного

обслуговування заявки (система Internet Banking Приват - 24 - офіційний канал зв'язку між

Банком та клієнтом відповідно до п. 1.1.1.91. Умов) він розглядає її на

предмет надання або відмови у наданні Послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п. 3.1.1.75. Умов).

Відповідно до п.3.2.2.2. Умов та Правил, Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується Клієнтом в дату надання в Банк чергової заявки.

У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 р. Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 р. в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідно до п. 3.1.2.2.Умов у разі непогашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56 % річних від суми заборгованості.

Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим Договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років ( п. 3.2.2.10.7. Умов).

За приписами п. 3.2.2.10.4. Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього Договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було подано заявки позивачу на здійснення гарантійного платежу (доручення на договірне списання) №115 від 15.01.2014, №129 від 20.02.2014, №147 від 14.04.2014 (а.с.40,41, т.1).

Як зазначено безпосередньо у тексті вищевказаних заявок, операція за заявками здійснюється відповідно з «Умовами та правилами надання банківських послуг» - розділ 3.1.1, розділ 3.2.2 або окремо заключних з клієнтом договорів, які окремо регулюють надання послуг «Гарантійні платежі». У випадку, якщо виконання даної заявки здійснюється з використанням наданих банком кредитних коштів, тоді дана заявка, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг Тарифами ПриватБанка складають кредитно-залоговий договір (п.3.2.2.4 Умов).

Згідно вказаних вище заявок, підписом відповідач приєднався та погодився з умовами, викладеними в "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), тарифів Банку, що розміщені на офіційному сайті банка www.privatbank.ua. Дана заявка на гарантійний платіж є дорученням ОСОБА_3 на списання грошових коштів на оплату за господарськими договорами та/або рахунку.

Вказані заявки містять електронно-цифровий підпис відповідача.

Згідно пункту 3.18.1.16. "Умов та правил надання банківських послуг", при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У відповідності до ст. 13 Закону України "Про електронний цифровий підпис" від 22.05.2003р. електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Факт подачі заявок №115 від 15.01.2014, №129 від 20.02.2014, №147 від 14.04.2014, їх підпису та здійснення платежів за вказаними заявками відповідач не оскаржував.

Умови зазначеного вище договору позивач виконав належним чином, своєчасним проведенням Гарантованих платежів ініційованих клієнтом, що підтверджується листами-підтвердженнями банку (а.с.42,43, т.1), розрахунком заборгованості (а.с.44, т.1) та виписками по рахунках відкритих для обслуговування рахунку відповідача (а.с.45,58, т.1).

Зі змісту виписок по рахунках та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неодноразово користувався кредитом за послугою «Гарантійні платежі» з наданням відповідних заявок.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, а саме строків повернення кредиту відповідачем, заборгованість із прострочення кредиту склала 45 466,49 грн. та із сплати відсотків у сумі 16 516,51 грн.

З підстав викладеного, позивачем була направлена відповідачу претензія, щодо виконання обов'язків за Договором банківського обслуговування № б/н від 01.03.2011 (лист вих. № 40115DNZS0SZ від 14.01.2015 р.), що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 46-48, т.1).

Відповідачем претензія банку залишено без відповіді та виконання.

Викладене зумовимо позивача звернутися до суду з вимогою про стягнення 69 055,60 грн. - заборгованості, з яких: 45466,49 грн. - заборгованості за кредитом, 16516,51 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 7072,60 грн. - пені, за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судова колегія вважає, що застосувавши до спірних правовідносин наведенні вищі норми матеріального права, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги слід визнати обґрунтованими, документально доведеними та такими, що не суперечать чинному законодавству України, тому задовольнив їх у повному обсязі.

Стосовно строку позовної давності, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відсутність підпису клієнта банку, який посвідчує ознайомлення та погодження з відповідними умовами договору, не дає підстав вважати такі Умови та правила надання банківських послуг складовою частиною договору, та призводить до порушення вимог про письмовий спосіб укладення правочину, передбачених ст.207 ЦК України.

Вказані твердження спростовуються вищевикладеним, крім того заявлена до стягнення заборгованість виникла 27.05.2014р., що у будь-якому випадку виключає можливість застосування строку позовної давності.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності представника відповідача без повідомлення про час і місце розгляду справи.

Відповідно до п.п.3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка представників не перешкоджає вирішенню спору.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 13.07.15р., за результатами якого оголошено перерву до 14.07.15р., були присутні представники обох сторін. Тобто, сторони були сповіщені належним чином про час і місце наступного судового засідання.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм правильну юридичну оцінку, прийняв законне і обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, а тому її слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року у справі №904/3814/15 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.02.2016 року.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін