РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/27799/15

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен";

до Приватного підприємства "Ельбрус";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов'язання вчинити дії, виселення з приміщення, та стягнення 19 926,43 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Костильов В. А., представник, довіреність № 169 від 25.12.2015 р.;

Від відповідача: Абдуллаєв Х. Г. О., керівник, витяг з ЄДРЮОФОП від 12.11.2015 р.;

Медвєдніков А. О. представник, довіреність № 1 від 15.12.2015 р.;

Від третьої особи:не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 19 378,98 грн. заборгованості по орендним платежам, 201,84 грн. трьох відсотків річних, 345,64 грн. пені, 3 654,00 грн. витрат по сплаті судового; виселити відповідача з частини переходу, визначеної тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) загальною площею 34,81 кв. м. та зобов'язати відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски) загальною площею 34,81 кв. м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/27799/15.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 14.12.2015 р. представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з 20 873,55 грн. заборгованості по орендним платежам, 377,94 грн. трьох відсотків річних, 1 765,97 грн. пені; виселити відповідача з частини переходу, визначеної тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) загальною площею 34,81 кв. м. та зобов'язати відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски) загальною площею 34,81 кв. м.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що вищевказана заява позивача не суперечить вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду, у зв'язку з чим спір у даній справі вирішується виходячи з нової ціни позову.

У судовому засіданні 26.01.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву та представники останнього у судових засіданнях позовні вимоги заперечували, у задоволенні позову просили відмовити.

Третя особа у судове засідання 26.01.2016 року не з'явилася, письмових пояснень по суті справи не надала.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Приватним підприємством "ЕЛЬБРУС" (орендар) 18 жовтня 2011 року укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 239-У(Ор)-11 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 25.03.2010 № 459/3897 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (частину переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, загальною площею 34,81 кв. м., згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ за адресою: місто Київ, станція метро "Тараса Шевченка".

Як додаток № 1 до договору сторонами підписано акт прийому-передачі майна в оренду.

Відповідно до п. 3.1 договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київської міської ради від 25.03.2010 № 459/3897 та методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київради від 28 вересня 2006 року № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої становив 281,65 грн. за 1 кв. м., що в цілому за об'єкт оренди станом на жовтень 2011 року складало 9804,17 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно з п. 3.6 договору, орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного та повного внесення орендних платежів, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 10.04.2015 р. по 09.12.2015 р. у розмірі 20 873, 55 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Даний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме: майново-господарських зобов'язань згідно зі ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та, виходячи з приписів ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як вказувалося вище, факт передачі приміщень, які є об'єктом договору в орендне користування відповідачу підтверджується належними засобами доказування.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення орендної плати, в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення з указаним позовом до суду складала 20 873,55 грн.

У судових засіданнях 19.01.2016 р. та 26.01.2016 р. представником відповідача було долучено до матеріалів справи копії платіжного доручення №01 від 15.01.2016 р. на суму 16 000,00 грн. та № 02 від 25.01.2016 р. на суму 5 000,00 грн., дослідивши які, суд прийшов до висновку про погашення відповідачем основного боргу перед позивачем за договором оренди.

Стаття 80 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд припиняє провадження у справі.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Надані відповідачем докази свідчать про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 20 873,55 грн., що у відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою припинення провадження у справі в цій частині.

Окрім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 1765,97 грн. пені та 377,94 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2. договору сторони передбачили, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця неню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю у розмірі 1 765,97 грн. за визначений позивачем період.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з 377,94 грн. 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача з частини переходу, визначеної тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) загальною площею 34,81 кв. м. та зобов'язання останнього демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски) загальною площею 34,81 кв. м. суд відзначає наступне.

Договір оренди відповідно до п. 9.1. укладено на період з 18 жовтня 2011 року по 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 764 ЦК України передбачає, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Позивач зазначає, що ним 23.10.2013 на адресу відповідача було надіслано лист про закінчення терміну дії договору 17 жовтня 2013 року та вимогою повернути об'єкт оренди по акту приймання-передачі до 16 листопада 2013 року.

В якості доказу направлення вищезазначеного листа позивачем надано копію бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 680, на якому присутнє найменування адресата, а саме: ОСОБА_4, поштова адреса АДРЕСА_1.

Однак суд не може прийняти вищезазначений бланк в якості належного доказу відправлення листа від 23.10.2013 р. про закінчення терміну дії договору, оскільки на ньому відсутні будь-які відмітки служби поштового зв'язку про відправлення та відповідний фіскальний чек підтвердження сплати за відправлення вищевказаного листа.

Належним доказом направлення листа є бланк опису вкладення, який згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення саме листа від 23.10.2013 р. про закінчення терміну дії договору відповідачеві у справі може бути лише бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв'язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних доказів на підтвердження направлення відповідачу листа про закінчення терміну дії договору 17 жовтня 2013 року та вимогою повернути об'єкт оренди по акту приймання-передачі до 16 листопада 2013 року, а тому суд приходить до висновку, що договір про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 239-У(ОР)-11 від 18.10.2011 року було продовжено на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тобто до 17 жовтня 2017 року.

Інших доказів розірвання договору або пред'явлення до суду позову про визнання вказаного договору недійсним позивачем суду не надано.

З огляду на те, що договір № 239-У(ОР)-11 від 18.10.2011 є чинним, а отже, на даний час відповідач є орендарем кіоску, розташованого на станції метро "Тараса Шевченка", загальною площею 34,81 кв.м., у суду відсутні правові підстави для виселення відповідача з вказаного майна та зобов'язання його демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски).

Враховуючи наведене, позовні вимоги про виселення відповідача з частини переходу, визначеної тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) загальною площею 34,81 кв. м. та зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски) загальною площею 34,81 кв. м. задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з покладанням судового збору, в порядку статті 49 ГПК України, на сторін пропорційно до розміру заявлених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 20 873,55 грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Ельбрус" (інд. 03124, м. Київ, вул. Радіщева, 3, ) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, 35, ) 1 765 (одну тисячу сімсот шістдесят п'ять) грн. 97 коп. пені, 377 (триста сімдесят сім) грн. 94 коп. трьох процентів річних та 113 (сто тринадцять) грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 01.02.2016 р.