РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/31040/15 01.02.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС"

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного

комітету України

про визнання рішення № 129/01-р/к недійсним

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Канайло В.В. за довіреністю № б/н від 27.01.2016 р.;

від відповідача: Портянко О.В. за довіреністю № 4 від 04.01.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення № 129/01-р/к недійсним.

Ухвалою суду від 11.12.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.01.2016 р.

29.12.2015 р. від відповідача надійшли додаткові документи по справі.

30.12.2015 р. від відповідача надійшло повідомлення про неможливість направлення представника у судове засіданні та відзив на позовну заяву.

04.01.2016 р. від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача; та про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 15.01.2016 р. розгляд справи відкладено на 01.02.2016 р.

01.02.2016 р. через відділ діловодства суду від Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

У судовому засіданні 01.02.2016 р. представник позивача підтримав подані клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Представник відповідача проти задоволення зазначених клопотань заперечив.

За правилами ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Розглянувши клопотання позивача та Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» про залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, суд дійшов висновку про те, що рішення у даній справі жодним чином не може вплинути на права і обов'язки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Елегант» щодо жодної із сторін, тож суд відмовляє у задоволенні відповідних клопотань.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 01.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (позивач) від 10.09.2015 № 129/01-р/к (надалі - рішення), Товариство з обмеженою відповідальністю «ДК Будкомсервіс» (відповідач) визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 118, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) Товариства, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Вказаним рішенням на відповідача накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн. та зобов'язано останнього припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом вжиття заходів щодо встановлення (затвердження) тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 118, який знаходиться у експлуатації (обслуговуванні) Товариства, згідно з Порядком формування тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, просить суд визнати його недійсним, посилаючись на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з'ясував обставини справи, не довів фактів займання відповідачем монопольного (домінуючого) становища на ринку надання житлово-комунальних послуг та зловживання таким становищем.

Крім того, позивач зазначає, що він не займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 118, оскільки за вказаною адресою створено Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Елегант».

В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України"; Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції"; "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на оскарження рішення, встановлений ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач зазначає, що копію оскаржуваного рішення надіслано позивачу листом від 16.09.2015 р. № 26-01/3137 та отримано останнім 18.09.2015 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, копія якого наявна у матеріалах справи.

Таким чином, перебіг строку для оскарження рішення Адміністративної колегії відділення закінчився 18.11.2015 р.

У той же час, дана позовна заява ТОВ «ДК «Будкомсервіс» подана до господарського суду міста Києва 08.12.2015 р., тобто, позивачем було пропущено строк на оскарження рішення.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) органів Антимонопольного комітету України.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

Разом з тим, повернення господарським судом позовної заяви без розгляду також не зупиняє перебігу визначеного статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячного строку оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, про що зазначено, зокрема, у постанові від 14.10.2008 р. у справі № 21/518-20/98 та від 14.12.2010 у справі № 2-5/1626-2010.

Статтею 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що у зв'язку із пропущенням позивачем граничного строку на скарження спірного рішення, позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними та спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК БУДКОМСЕРВІС" до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення № 129/01-р/к недійсним відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 09.02.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна