РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"15" лютого 2016 р. Справа № 906/1393/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина"

на рішення господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 р.

у справі № 906/1393/15 (суддя Ляхевич А.А.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина"

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

про спонукання до підписання акту звірки заборгованості від 03.05.2015р.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 р. у справі №906/1393/15 у задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" до ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про спонукання до підписання акту звірки заборгованості від 03.05.2015р. відмовлено.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 06.08.2011р. ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" в особі начальника Попільнянського управління експлуатації газового господарства ПАТ "Житомиргаз" ОСОБА_5 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Батьківщина" укладено договір №18-2011-ПП-71 постачання природного газу за регульованим тарифом від 06.08.2011р.

Судом встановлено, що 19.10.2014 р. при здійсненні сушіння насіння сільськогосподарських культур на цій сушарці, відбулася зупинка лічильного механізму газового лічильника, 20.10.2014р. після усунення неполадок в роботі лічильника, такий лічильник був знову встановлений і робота сушарки була поновлена.

Також судом першої інстанції було встановлено, що 21.10.2014р. представниками Попільнянського УЕГГ ПАТ "Житомиргаз" складено акт перевірки технічного стану вузла обліку природного газу, в якому, окрім іншого, зазначено, що лічильник ЛГ-К-80 №9958, р. вип.2007 по результатам державної повірки визнано непридатним для подальшого використання. Пункт 7 "Виявлені порушення" в акті не заповнено.

Поряд з тим, суд зазначив, що отримавши 14.05.2015р. від відповідача акт звірки взаєморозрахунків від 03.05.2015р., позивач 27.05.2015р. звернувся до відповідача із заявою про надання бухгалтерських документів на відповідний технічний розрахунок б/н від 31.10.2014 р., в якій просив зазначити кількість спожитого газу, ціну та загальну суму. Отримавши відповідь відповідача, згідно з якою відповідач надав видаткову накладну №00001698 від 21.10.2014р. та зазначив, що станом на 01.06.2015р. у позивача перед відповідачем існує заборгованість за спожитий газ в розмірі 73297,07 грн., 12.06.2015р. позивач направив відповідачу листом №134 для погодження акта звірки заборгованості від 03.05.2015р., складений згідно відомостей позивача та без урахування суми, визначеної до сплати в технічному розрахунку від 31.10.2014р.

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що акт звірки не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції. Відповідно до чинного законодавства акт звірки - це документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача підписати акт звірки не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

За наведених обстиавн, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в позові зобов'язання відповідача - Публічне акціонерне товариство "Житомиргаз" підписати акт звірки заборгованості від 03.05.2015р. за даними позивача, без урахування суми, яка виникла в результаті технічного розрахунку від 31.10.2014р. з огляду на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 р. у справі №906/1393/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник зважає, зокрема, на таке:

акт звірки заборгованості від 03.05.15 року за даними позивача був складений позивачем та запропонований для підписання відповідачу на підставі того, що сума заборгованості, яка зазначена в цьому акті не враховувала вартості газу відповідно до складеного технічного розрахунку від 31.10.14р. через те, що позивачем фактично за період (зазначений в технічному розрахунку) з 15год.00хв.19.10.14р. по 17год.00хв.20.10.14 року газ не споживався;

судом першої інстанції неправильно застосована норма п. 5.13.1. Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженого Міністерством палива та енергетики України від 27.12.2005р. №618, за яким, перерахунки об'єму протранспортованого газу проводяться за період відсутності (несправності) ЗВТ, починаючи з дати проведення останньої перевірки комерційного вузла обліку газу або з дати зняття ЗВТ до моменту встановлення повірених ЗВТ, з урахуванням кількості годин роботи газового обладнання споживача. У зв'язку з тим, що відповідач самостійно обрав зазначений період часу для проведення технічного розрахунку, суд повинен враховувати не тільки час відсутності ЗВТ, але й правильність визначення кількості годин роботи газового обладнання;

у зв'язку з тим, що відповідач неправомірно, на думку позивача, провів нарахування грошової суми за не споживаний природний газ (тобто фактично не передав позивачу товар) і не визначив окремо цю суму в акті звірки заборгованості, можна вважати що відповідне нарахування грошових коштів відповідачем безпідставне і зобов'язання позивача по сплаті грошових коштів не виникло, з чим не погодився відповідач, відмовляючись підписати акт взаєморозрахунків з позивачем.

За таких умов, скаржник вважає, що дії відповідача щодо нарахування грошових коштів за неспоживаний природній газ і відмова підписати акт звірки взаєморозрахунків за даними позивача, порушують законні права позивача.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує, зокрема, на таке:

за змістом положень ст. ст. 1, 2 ГПК України, правом на пред'явленя позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах, здійснює захист осіб, прав і охоронюваних законом інтересів, які порушено або оспорюються;

ураховуючи положення ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, перелік способів захисту порушених прав та обовязків сторін чітко визначений приписами діючого законодавства;

позовна вимога щодо зобовязання ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» підписати акт звірки заборгованості від 03.05.2015 р. за даними ПСП «БАТЬКІВЩИНА», без врахування суми яка виникла в результаті складання акта про виявленні недоліки (порушення) від 21.10.2014 р., є прямим порушенням приписів ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, оскільки ставить питання перед судом щодо зобовязання внесення даних ПСП «БАТЬКІВЩИНА» (з огляду на позовні вимоги апелянта) до акту звірки заборгованості ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ», обовязку щодо внесення яких перед ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» законом не встановлено;

позивач фактично просить суд втрутитись в господарську діяльність відповідача, що є прямим порушенням ст. 6 ГК України. Також, дана позовна вимога не відповідає самій позовній заяві позивача, а саме: спонукання вчинення ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» певні дії, оскільки обовязку змінювати внутрішні бухгалтерські документи за вимогами інших субєктів господарських відносин, відсутній в чинних нормах законодавства України;

предметом спору є зобовязання підписати акт звірки взаєморозрахунків, суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії для: повного з'ясування, доведеності та встановлення обставин, які мають значення для справи, що в свою чергу відобразилось у відповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції від 12.11.2015 р., обставинам справи.

За наведеного вище, відповідач вважає, що оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

15 лютого 2016 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 р. у справі №906/1393/15 належить скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні заявили, що з доводами апелянта не погоджуються, вважають їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просять суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 06.08.2011р. ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (газозбутова організація) в особі начальника Попільнянського управління експлуатації газового господарства ПАТ "Житомиргаз" ОСОБА_5 та Приватним сільськогосподарським підприємством "Батьківщина" (споживач) укладено договір №18-2011-ПП-71 постачання природного газу за регульованим тарифом від 06.08.2011р. (далі по тексту Договір) (а.с.10-13).

01.12.2011р. сторонами укладено технічну угоду №18/12/ТУ-69-Т про порядок організації обліку природного газу при його транспортуванні газорозподільними мережами (а.с.51-54) з додатковими угодами до вказаної технічної угоди від 01.12.2011р. (а.с.56), від 27.12.2013р. (а.с.55,57); договір №18-2012-ПП-71 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.12.2012р. (а.с. 44-47); додаткову угоду №1/2012 від 07.12.2012р. до договору №18-2012-ПП-71 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом з додатками до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом (а.с. 48, 49, 50).

Як зазначає позивач, зобов'язання за вказаними договорами сторони виконували належним чином протягом 2011-2015 років.

За умовами Договору одним з об'єктів позивача, на який відповідач здійснює поставку природного газу, є сушарка в с.Шпичинці Ружинського району.

Також позивач вказує на те, що 19.10.2014р. при здійсненні сушіння насіння сільськогосподарських культур на цій сушарці, відбулася зупинка лічильного механізму газового лічильника. Роботу сушарки було зупинено та негайно сповіщено про це представників відповідача. За викликом, 20.10.2014р. прибув представник ПАТ "Житомиргаз" начальник служби ОПГ ОСОБА_6, який провів роботи по демонтажу лічильника у зв'язку із необхідністю його ремонту. 20.10.2014р. після усунення неполадок в роботі лічильника, такий лічильник був знову встановлений і робота сушарки була поновлена.

Як стверджується матеріалами справи, 21.10.2014р. представниками Попільнянського УЕГГ ПАТ "Житомиргаз" інженером метрологом ОСОБА_7, контролером ОСОБА_8, майстром ОСОБА_9 складено акт перевірки технічного стану вузла обліку природного газу (а.с. 95).

У зазначеному акті міститься запис про те, що в с. Шпичинці перевірено ПСП "Батьківщина" у присутності відповідального за газове господарство ОСОБА_10 У п. 1 акту зафіксовано наявність установки, що споживає: зерносушка 1 шт., Qном -317 м.куб/год. Відповідно до п. 6 акту зазначено, що лічильник ЛГ-К-80 №9958, р. вип. 2007 по результатам державної повірки визнано непридатним для подальшого використання. У п. 7 акту "Виявлені порушення" відсутні відомості. В пункті 8 даного акту "Розпорядження і строки виконання" зазначено наступне: "Висновки: Розрахунок проводити згідно п.5.13 Правил обліку природного газу, наказу №618 по номінальній потужності неопломбованого газоспоживаючого обладнання з моменту останньої перевірки або з моменту зняття лічильника до часу встановлення лічильника".

Акт від 21.10.2014р. підписано вищеназваними представниками Попільнянського УЕГГ ПАТ "Житомиргаз", та здійснено запис про те, що представник ОСОБА_10 від підпису відмовився; даний запис засвідчено підписами трьох вищеназваних представників Попільнянського УЕГГ ПАТ "Житомиргаз".

Як убачається із пояснень позивача, в травні 2015 року від відповідача на адресу позивача надійшов технічний розрахунок від 31.10.2014 р.

За умовами технічного розрахунку від 31.10.2014р. (а.с.14), складеного представником ПАТ "Житомиргаз" начальником служби ОПГ ОСОБА_6, останнім згідно з п.5.12., п.5.13 "Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання" виконано технічний розрахунок споживання природного газу неопломбованого газового обладнання з 15год.00хв. 19 жовтня 2014 року по 17год.00хв. 20 жовтня 2014 року. Причина виконання технічного розрахунку - зупинка лічильного механізму. За цим розрахунком, виходячи з номінальної потужності сушарки - 317м.куб./год. та кількості годин - 26, було розраховано кількість спожитого газу в розмірі 8142 м.куб. (а.с. 14).

14.05.2015р. позивачем від відповідача листом №2845/41 отримано акт звірки взаєморозрахунків від 03.05.2015р., в якому була зазначена заборгованість перед відповідачем з урахуванням суми, яка виникла за період з 19.10.2014 р. по 20.10.2014р.

Позивач 27.05.2015р. звернувся до відповідача із заявою про надання бухгалтерських документів на відповідний технічний розрахунок б/н від 31.10.2014 р., в якій просив зазначити кількість спожитого газу, ціну та загальну суму.

Відповідач листом № 2845/41 від 03.06.2015р. на лист позивача № 131 від 27.05.2015р. надав видаткову накладну №00001698 від 21.10.2014р. та зазначив, що станом на 01.06.2015р. у позивача перед відповідачем існує заборгованість за спожитий газ в розмірі 73297,07 грн. (а.с.16).

12.06.2015р. позивач направив відповідачу листом №134 для погодження акт звірки заборгованості від 03.05.2015р., складений згідно відомостей позивача та без урахування суми, визначеної до сплати в технічному розрахунку від 31.10.2014р. (а.с. 17).

Позовні вимоги у даній справі мотивуються за тих підстав, що позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо нарахування грошових коштів за технічним розрахунком за природний газ, що не був спожитий позивачем, у звязку з чим також, що відмова відповідача підписати акт звірки взаєморозрахунків згідно відомостей позивача порушують законні права останнього.

Переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у даній справі виступає вимога позивача про спонукання до підписання акту звірки заборгованості від 03.05.2015р.

При цьому, між сторонами склалися правовідносини на підставі укладення договору №18-2011-ПП-71 постачання природного газу за регульованим тарифом від 06.08.2011р.

Між тим, за умовами п. 5.1. Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005р. №618, постачання газу споживачу здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку газу.

Як передбачено п. 5.9 вказаних Правил, власник комерційного вузла обліку газу відповідає за технічний стан комерційного вузла обліку газу та порушення правил його експлуатації, а також, за використання ЗВТ з вичерпаним терміном повірки.

У відповідності до п. 5.13 вказаних Правил, перерахунки об'єму протранспортованого газу проводяться у випадках: тимчасової відсутності ЗВТ (зняття ЗВТ на періодичну, позачергову, експертну повірки та ремонт); непридатності до застосування (несправності) ЗВТ за результатами перевірки технічного стану комерційного вузла обліку газу; наявності аварійних ситуацій, що зареєстровані у роздрукованих звітах обчислювачів та обчислювачів коректорів (несправність ЗВТ).

Як визначено п. 5.13.1. Правил, перерахунки об'єму протранспортованого газу проводяться за період відсутності (несправності) ЗВТ, починаючи з дати проведення останньої перевірки комерційного вузла обліку газу або з дати зняття ЗВТ до моменту встановлення повірених ЗВТ, з урахуванням кількості годин роботи газового обладнання споживача. У разі, якщо такі перевірки не проводились або немає актів про зняття ЗВТ, перерахунки проводяться за період, починаючи з контрактної доби поточного календарного місця або з моменту пуску газу після планових та інших відключень у поточному місяці, які здійснювались спільно з обліковою організацією. У разі аварійних ситуацій, перелік яких надано у пункті 8.2. цих Правил і які зареєстровані у роздрукованих звітах обчислювачів та обчислювачів коректорів, перерахунки здійснюються згідно з підпунктом 5.13.2 цих Правил, за період з моменту виникнення аварійної ситуації до моменту її усунення.

У відповідності до п.12.10. Правил, за будь-яких перевірок у разі виявлення недоліків, що впливають на результати вимірювань об'єму газу (помилки в розрахунках об'єму протранспортованого газу, відсутність чи вихід з ладу вимірювальних перетворювачів параметрів газу і перепаду тиску, витоки газу в імпульсних лініях до перетворювачів тиску газу та перепаду тиску, виявлення факту несанкціонованого втручання в конструкцію чи в роботу вузла обліку, використання конфігурації обчислювача, яка не відповідає документації на комерційний вузол обліку газу та інше), представник сторони, яка здійснює перевірку комерційного вузла обліку газу, разом з відповідальною особою за його технічний стан складає двосторонній акт про виявлені недоліки (форма акта довільна). Акт, підписаний представниками сторін, може бути підставою для проведення перерахунків об'ємів прийнятого-переданого газу. Перерахунки здійснюються в порядку, передбаченому у пункті 5.13 цих Правил або умов договору у випадках виявлення недоліків, які не передбачені цими Правилами. У разі виникнення спірних питань під час підписання акта, представник сторони, яка перевіряється, підписує акт з викладенням окремої думки. У разі відмови представника сторони договору, яка перевіряється, від підписування акт підписується тільки представником сторони, яка здійснює перевірку комерційного вузла обліку газу, в односторонньому порядку. В акті робиться відмітка про відмову іншої сторони договору від підписування.

Отже, системний аналіз наведених вище норм права свідчить про те, що саме акт перевірки технічного стану вузла обліку природного газу, підписаний представниками сторін, може бути підставою для проведення перерахунків об'ємів прийнятого-переданого газу.

У даному випадку, в матеріалах справи наявний акт перевірки технічного стану вузла обліку природного газу від 21.10.2014р., на підставі якого відповідачем проведено технічний розрахунок від 31.10.2014р.

Враховуючи, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст.1 ГПК України), право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

З огляду на зміст обраного позивачем способу захисту свого права вбачається, що позивач зводить свою вимогу до підписання акту звірки заборгованості.

При цьому, колегія суддів зважає на положення частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, згідно з якими цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, колегія суду констатує, що серед переліку наведених норм чинного законодавства України відсутній такий спосіб захисту права як спонукання до підписання акту звірки заборгованості.

Приписами частини 2 статті 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

З аналізу норм чинного законодавства колегією суддів встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, який полягає у спонуканні до підписання акту звірки заборгованості, не передбачений законом.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, ця вимога повинна формуватися на підставі позову.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення.

Предметом позову не можуть бути обставини, які виконують функцію додаткового правового навантаження в обґрунтування позиції однієї із сторін. У даному випадку, акт звірки заборгованості, з урахуванням норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", за своєю правовою природою не є первинними документами та не підтверджує факт проведення відповідної господарської операції.

Як правильно відзначив суд першої інстанції, відповідно до чинного законодавства акт звірки - це документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт звірки є підтвердженням наявності чи відсутності певних обставин, відповідно до його змісту та правової природи, тобто, лише доказом, а не окремим обов'язком щодо виконання сторонами договірних зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що акт звірки заборгованості, до підписання якого спонукає позивач відповідача, за своєю правовою природою, з поміж іншого, не є і правочином, оскільки не породжує відповідних прав та обов'зків для сторін, а, відтак, не може виступати предметом позовної вимоги.

Отже, пред'явлений позов не відповідає встановленим способам захисту цивільних прав, порушення яких відповідачем не доведено позивачем.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України.

В силу дії норм ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 р. у справі №906/1393/15 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 12.11.2015 р. у справі №906/1393/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" - без задоволення.

2. Справу №906/1393/15 повернути в господарський суд Житомирської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.