ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/6221/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова медична група", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 58 077,24 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 10.12.2015 р.

відповідача - ОСОБА_3, довіреність №57 від 08.02.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова медична група" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідача) про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та про припинення провадження у справі в частині стягнення збитків в розмірі 312,19 грн.) 58 077,24 грн. за договором №007/14/МЕR від 23.10.2014 р., з яких: 54 301,43 грн. основного боргу, 3 534,80 грн. пені та 241,01 грн. 3% річних. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив суду про погашення відповідачем під час розгляду справи основного боргу на загальну суму 12 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 293 від 23.12.2015 р. на суму 5 000,00 грн., № 296 від 13.01.2016 р. на суму 5 000,00 грн. та № 302 від 08.02.2016 р. на суму 2 000,00 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 44 301,43 грн. основного боргу, 3 534,80 грн. пені та 241,01 грн. 3% річних.

Водночас представник позивача у судовому засіданні та у поясненнях (вх.№4202/16 від 09.02.2016 р.) не погоджується із запропонованою відповідачем редакцією мирової угоди, оскільки в ній йдеться про розстрочення залишку основного боргу відповідача у строк до 01.09.2016 р. без врахування пені та 3 % річних, що порушує законні права позивача щодо нарахування вказаних сум відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№4208/16 від 09.02.2016 р.) повідомив суду про те, що на виконання договору відповідач перерахував на рахунок позивача 12 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями за № 293 від 23.12.2015 р. на суму 5 000,00 грн., № 296 від 13.01.2016 р. на суму 5 000,00 грн. та № 302 від 08.02.2016 р. на суму 2 000,00 грн. Таким чином, відповідач вважає, що на теперішній час сума основного боргу складає 44 301,43 грн., а не 54 301,43 грн., як стверджує позивач. Водночас відповідач зазначив, що 27.01.2016 р. відповідач надіслав позивачеві заяву про затвердження мирової угоди та проект мирової угоди, в якій позивачеві було запропоновано прийняти від відповідача грошові кошти в розмірі 44 301,43 грн. Але, позивач відповіді відповідачеві не надав, проект мирової угоди не підписав. На підставі викладеного, відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить суд в позові відмовити повністю.

Ухвалою суду від 24.12.2015 р. припинено провадження у справі в частині стягнення збитків в розмірі 312,19 грн. відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Ухвалою суду від 14.01.2016 р. задоволено клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору поза межами 2-х місячного терміну вирішення спорів.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2014 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір №007/14/MER (далі - договір), за умовами п.1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві в передбачені даним договором строки обладнання згідно Специфікації №1 (Додаток №1 до договору), а покупець зобов'язався прийняти від продавця обладнання у власність та оплатити його ціну на умовах даного договору.

За умовами п. 4.1. договору оплата за обладнання здійснюється покупцем безготівково шляхом перерахування грошових коштів в розмірі, визначеному в п. 3.1. договору та з урахуванням п. 4.2. договору на банківський рахунок продавця згідно рахунку, що надається продавцем в день здійснення оплати покупцем, на умовах 100 % передоплати протягом 20-ти календарних днів з дати підписання даного договору.

Судом також встановлено, що 27.03.2015 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 27.03.2015 р. до договору, за умовами якої покупець здійснює перший частковий авансовий платіж в сумі 385 990,62 грн., в т.ч. ПДВ 25 251,72 грн. протягом 3-х банківських днів з дати підписання даної Додаткової угоди. Покупець здійснює другий частковий авансовий платіж в сумі 64 008,58 грн., в т.ч. ПДВ 4 187,48 грн. протягом 3-х банківських днів з дати здійснення першого часткового авансового платежу. Остаточна сума договору буде узгоджена сторонами перед поставкою обладнання покупцю.

Окрім того, 30.04.2015 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №2 від 30.04.2015 р., за умовами якої сторони домовились, що остаточна сума договору в гривнях становить 524 300,00 грн., в т.ч. ПДВ 34 300,00 грн. Покупець здійснює часткову доплату суми договору в розмірі 19 999,37 грн., в т.ч. ПДВ 1 308,37 грн. в строк до 06.05.2015 р. включно. Доплата покупцем решти загальної суми договору здійснюється в строк до 31.10.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, на виконання умов договору передав у власність відповідача обладнання на загальну суму 524 300,00 грн., що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін і скріпленою їх печатками видатковою накладною №40 від 30.04.2015 р.

Відповідач обладнання на загальну суму 524 300,00 грн. отримав, але оплатив його вартість частково на загальну суму 469 998,57 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками від 30.03.2015 р. на суму 385 990,62 грн., від 01.04.2015 р. на суму 64 008,58 грн. та від 06.05.2015 на суму 19 999,37 грн.

Отже, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом у відповідача виникла заборгованість за договором в розмірі 54 301,43 грн. (524300,00грн. (вартість обладнання) - 469 998,57 грн. (фактично сплачена сума) = 54301,43 грн.).

Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач частково погасив основний борг на загальну суму 12 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за № 293 від 23.12.2015 р. на суму 5 000,00 грн., № 296 від 13.01.2016 р. на суму 5 000,00 грн. та № 302 від 08.02.2016 р. на суму 2 000,00 грн.

Факт часткового погашення під час розгляду справи основного боргу на загальну суму 12 000,00 грн. також підтверджується представниками сторін у судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 12 000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору відповідно до вимог п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином судом встановлено, що на даний час у відповідача існує непогашена заборгованість за договором №007/14/МЕR від 23.10.2014 р. в розмірі 42301,43 грн. (524 300,00 грн. (вартість обладнання) - 481 998,57 грн. (фактично сплачена сума) = 42 301,43 грн.).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини і приписи закону, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 42 301,43 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 534,80 грн. пені за період з 01.11.2015 р. по 24.12.2015 р. та 241,01 грн. 3% річних за період з 01.11.2015 р. по 24.12.2015 р., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 2 статті 193 ГК України передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що у випадку прострочення (порушення, невиконання) покупцем строків оплати, визначених умовами даного договору, він зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення платежу, від суми грошової заборгованості за кожний день прострочення (затримки, несвоєчасного виконання).

Перевіривши правильність та правомірність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 241,01 грн. та пені в розмірі 3 534,80 грн. за період з 01.11.2015 р. по 24.12.2015 р. (розрахунок, а.с. 61), суд встановив наступне.

Так, зі змісту платіжного доручення № 293 від 23.12.2015 р. на суму 5 000,00 грн. (а.с. 57) вбачається, що даний платіж було зараховано банком на рахунок позивача 23.12.2015 р.

Таким чином, вірним періодом, протягом якого позивач має право нараховувати 3% річних та пеню на суму основного боргу в розмірі 54 301,43 грн., є період часу з 01.11.2015 р. по 22.12.2015 р., а не з 01.11.2015 р. по 24.12.2015 р., як визначено позивачем у розрахунку (а.с. 61).

За результатами проведеного судом розрахунку 3% річних та пені на суму основного боргу в розмірі 54 301,43 грн. за період часу з 01.11.2015 р. по 22.12.2015 р., суд визначив, що за вказаний період сума 3% річних дорівнює 232,08 грн., а сума пені дорівнює 3 403,88 грн.

Крім того, здійснивши розрахунок 3% річних та пені на суму основного боргу в розмірі 54 301,43 грн. (54 301,43 грн. (сума основного боргу) - 5 000,00 грн. (сплата згідно з платіжним дорученням №293 від 23.12.2015 р.) = 49 301,43 грн.) за період з 23.12.2015 р. (дата оплати 5 000,00 грн.) по 24.12.2015 р. (дата визначена позивачем у розрахунку, а.с. 61), суд встановив, що за вказаний період сума 3% річних дорівнює 8,10 грн., а сума пені дорівнює 118,86 грн.

За таких обставин суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та пені підлягаючими частковому задоволенню в розмірі 240,18 грн. 3% річних та в розмірі 3 522,74 грн. пені. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 0,83 грн. та пені в розмірі 12,06 грн. в позові слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 42 301,43 грн. основного боргу, 240,18 грн. 3% річних та 3 522,74 грн. пені. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 0,83 грн. та пені в розмірі 12,06 грн. у позові слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення 12 000,00 грн. основного боргу провадження у справі слід припинити відповідно до вимог п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а в частині позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 312,19 грн. провадження у справі необхідно припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд, керуючись ч. 2 ст. 49 ГПК України, покладає судовий збір на відповідача в повному обсязі (1 218,00 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, п. п. 1-1, 4 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61171, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова медична група" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 13, офіс 25, ) 42 301,43 грн. основного боргу, 240,18 грн. 3% річних, 3 522,74 грн. пені та 1 218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 0,83 грн. та пені в розмірі 12,06 грн. в позові відмовити.

В частині позовних вимог про стягнення 12 000,00 грн. основного боргу та збитків в розмірі 312,19 грн. провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 12.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4