ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.02.2016 Справа № 905/75/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть", м. Василівка, Василівський район, Запорізька область

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Колосниківська", м. Макіївка, Донецька область

про стягнення основного боргу в розмірі 152569,68грн., 3% річних в розмірі 5432,48грн., інфляційних збитків в розмірі 81231,92грн.

за участю уповноважених представників :

від позивача: Франскевич Ю.І. (за довіреністю б/н від 28.07.2015р.);

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 09.02.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть», м. Василівка, Василівський район, Запорізька область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська», м. Макіївка, Донецька область про стягнення основного боргу в розмірі 152569,68грн., 3% річних в розмірі 5432,48грн., інфляційних збитків в розмірі 81231,92грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №1903/1/71 від 19.03.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляції.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст. 509, 526, 527, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 12, 15, 49, 54-57 Господарського процесуального кодексу.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: лист Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" про неможливість надсилання кореспонденції до певних населених пунктів Донецької та Луганської областей; розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань; витяги з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача та відповідача; правоустановчі документи; акт звірки розрахунків, складений станом на 27.07.2015р.; договір №1903/1/71 від 19.03.2014р.; специфікації: №1 від 19.03.2014р., №2 від 30.04.2014р., №3 від 27.06.2014р., №4 від /Р2к від 10.07.2014р.; рахунки-фактури: №СФ-0000811 від 01.04.2014р., №СФ-0001418 від 21.05.2014р., №СФ-0001901 від 16.06.2014р., №СФ-0002635 від 14.08.2014р., №СФ-0002629 від 13.08.2014р.; видаткові накладні: №РН-01043 від 01.04.2014р., №РН-21054 від 21.05.2014р., №РН-17063 від 17.06.2014р., №РН-15082 від 15.08.2014р., №Рн-15084 від 15.08.2014р.; довіреності: №54 від 25.03.2014р., №113 від 21.05.2014р., №142 від 17.06.2014р., №190 від 14.08.2014р., №191 від 14.08.2014р.; товарно-транспортні накладні: №1894 від 01.04.2014р., №ВС-2303045 від 21.05.2014р., №2465 від 18.06.2014р., №1508-1 від 15.08.2014р., №1508-2 від 15.08.2014р.; податкові накладні; оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 від 17.12.2015р.

Представник позивача у судове засідання 09.02.2016р. з'явився, позовні вимоги підтримав, надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: письмові пояснення б/н б/д, в яких позивач зазначив, що в п. 3 прохальної частини позовної заяви була допущена технічна помилка та просив вважати вірною наступну редакцію вказаного пункту: стягнути з ПАТ «ЦЗФ «Колосниківська» на користь ТОВ «ТК «Спецзапчасть» відшкодування сплаченого судового збору в сумі 3588,52грн.»; довідку б/н б/д про відсутність в провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, справи між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та відсутність рішення цих органів з такого спору; виписка по рахунку №5500; акт звірки взаємних розрахунків, складений станом на 20.01.2016р.; витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача.

Представник відповідача у судове засідання 09.02.2016р. не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом своєчасного опублікування на офіційному веб-порталі «Судова влада України» повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: 86193, Донецька область, м. Макіївка, Гірницький район, с. Свердлове, вул.Свободи, 7.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір №1903/1/71 (далі договір), згідно п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах даного договору поставити у власність покупцеві продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі-продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору, а покупець - прийняти та оплатити продукцію на умовах даного договору.

Умови поставки продукції - СРТ, згідно «Інкотермс 2010» з урахуванням умов та застережень, які містяться в даному договорі та /або відповідних специфікацій до нього (п. 4.2. договору).

У розділі 4 договору сторони передбачили строки та умови поставки, зркрема:

п.4.1. - поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінах, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору;

п.4.2. - умови поставки продукції -СРТ, згідно «ІНКОТЕРМС-2010», з урахуванням умов та застережень, які містяться в даному договорі та/або відповідних специфікацій до нього;

п. 4.3. - на підтвердження поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні; сертифікат якості та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.3. договору.

За умовами п. 5.3. договору, розрахунки за поставлену продукцію по даному договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових засобів на поточний рахунок постачальника на 60-й календарний день з дати поставки відповідної продукції, на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, розділом 4 даного договору.

Відповідно п. 6.1. договору, у випадку невиконання або неналежного виконання будь-якої з сторін прийнятих на себе по даному договору зобов'язань, вона несе відповідальність перед іншої стороною у відповідності з вимогами діючого законодавства України, в тому числі відшкодовує збитки, сплачує штрафні санкції.

Даний договір вступає в силу з 19.03.2014р. за умови його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 19.03.2016р. включно (п. 8.1. договору).

Сторонами були підписані специфікації №1 від 19.03.2014р., №2 від 30.04.2014р., №3 від 27.06.2014р., №4/Р2к від 10.07.2014р., в яких сторони узгодили найменування, кількість та ціну товару. В специфікації №2 від 30.04.2014р. сторони додатково визначили строк оплати - протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції.

На виконання умов договору №1903/1/71 від 19.03.2014р. та специфікацій до нього постачальник здійснив поставку товару за видатковими накладними №РН-01043 від 01.04.2014р., №РН-21054 від 21.05.2014р., №РН-17063 від 17.06.2014р., №РН-15082 від 15.08.2014р., №РН-15084 від 15.08.2014р. на загальну суму 155186,40грн.

Даний товар був прийнятий уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі довіреностей №54 від 25.03.2014р., №113 від 21.05.2014р., №142 від 17.06.2014р., №190 від 14.08.2014р., №191 від 14.08.2014р.

Відповідач своє зобов'язання з оплати вартості поставленого товару за видатковими накладними №РН-21054 від 21.05.2014р., №РН-17063 від 17.06.2014р., №РН-15082 від 15.08.2014р., №РН-15084 від 15.08.2014р. не виконав.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №1903/1/71 від 19.03.2014р. та сплати 3% річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №1903/1/71 від 19.03.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №1903/1/71 від 19.03.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили порядок оплати у договорі та специфікації №2 від 30.04.2014р. до договору №1903/1/71 від 19.03.2014р., а саме: на 60-й календарний день з дати поставки відповідної продукції (за договором); протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції (за специфікацією №2 від 30.04.2014р.).

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковими накладними №РН-01043 від 01.04.2014р., №РН-21054 від 21.05.2014р., №РН-17063 від 17.06.2014р., №РН-15082 від 15.08.2014р., №РН-15084 від 15.08.2014р. на загальну суму 155186,40грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару в розмірі 2616,72грн., що підтверджується випискою по рахунку №5500 за 10.07.2014р., решта поставленого товару на суму 152569,68грн. залишилась несплаченою.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 152569,68грн. не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 152569,68грн.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 5432,48грн., інфляційні нарахування в розмірі 81231,92грн.

Суд враховує, що сторони встановили порядок оплати за поставлену продукцію - на 60-й календарний день з дати поставки відповідної продукції (згідно умов договору) та на 90-й календарний день з дати поставки відповідної продукції (згідно умов специфікації №2 від 30.04.2014р.).

Отже, в силу ст. 253 Цивільного кодексу України, позивач здобув право вимоги з оплати боргу за видатковими накладними №РН-21054 від 21.05.2014р. - 22.08.2014р., №РН-17063 від 17.06.2014р. - 19.08.2014р., №РН-15082 від 15.08.2014р. - 15.10.2014р., №РН-15084 від 15.08.2014р. - 15.10.2014р.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог в сумах 5416,21грн. та 75977,36грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що позивач помилково визначив період (початкову дату) їх нарахування за видатковою накладною №РН-21054 від 21.05.2014р. - 21.07.2014р., оскільки в специфікації №2 від 30.04.2014р. сторони визначили строк оплати за поставлений товар - протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції, відповідно право вимоги за вказаною видатковою накладною виникло 22.08.2014р. Також позивачем було помилково визначено період (початкову дату) нарахування 3% річних за видатковою накладною №РН-17063 від 17.06.2014р. - 17.08.2014р., оскільки як вбачається з товарно-транспортної накладної №2465 від 18.06.2014р. продукція була доставлена одержувачу 19.06.2014р., відповідно право вимоги за вказаною видатковою накладною виникло 19.08.2014р.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем невірно здійснений розрахунок інфляційних нарахувань за видатковими накладними №РН-21054 від 21.05.2014р., №РН-15082 від 15.08.2014р., №РН-15084 від 15.08.2014р., оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, ст. 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть", м. Василівка, Василівський район, Запорізька область до Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Колосниківська", м. Макіївка, Донецька область про стягнення основного боргу в розмірі 152569,68грн., 3% річних в розмірі 5432,48грн., інфляційних збитків в розмірі 81231,92грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Колосниківська" (86193, Донецька область, м. Макіївка, Гірницький район, с. Свердлове, вул. Свободи, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" (71600, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, вул. Ліхачова, 2, ) основний борг у розмірі 152569,68грн., 3% річних в розмірі 5416,21грн., інфляційні втрати в розмірі 75977,36грн., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 3509,46грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 16.27грн., інфляційних втрат в розмірі 5254,56грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 09.02.2016р. проголошено та підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 403/16

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1- позивачу,

1 - відповідачу.