ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/27/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Первомайського комунального підприємства "Тепломережі", м. Первомайський Харківської області
про стягнення 383878,57 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-94 від 18.04.2014 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 13.08.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (позивач) 04.01.2016 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Первомайського комунального підприємства "Тепломережі", м. Первомайський Харківської області, в якому просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 18356,75 грн., індекс інфляції в розмірі 242140,89 грн. та пеню в розмірі 123380,93 грн., всього - 383878,57 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором № 1963/14-БО-32 купівлі - продажу природного газу від 27.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 січня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/27/16 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 26 січня 2016 року о 10:40.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 січня 2016 року задоволено заяву відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 2032 від 22.01.2016 р.) та розгляд справи № 922/27/16 відкладено на 09 лютого 2016 р. об 11:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

29.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання до відзиву на позовну заяву (вх. № 2892), в якому просить суд зменшити суму штрафних санкцій на 85 %.

09.02.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (вх. № 4149), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову повністю.

Відповідач в призначеному судовому засіданні наголошував про обставини, які викладені останнім у запереченнях на позовну заяву та у поданому 29.01.2016 р. клопотанні, в яких останній клопоче про зменшення штрафних санкцій на 85 %. Вказане клопотання відповідач просить суд задовольнити та зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 85 %.

За висновками суду, в матеріалах справи №922/27/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської справи №922/27/16, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, судом встановлено наступне.

27.12.2013 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №1963/14-БО-32 (далі-Договір) (т.с. І а.с. 10-22), відповідно до умов якого, Продавець зобов'язався поставити Покупцеві імпортований природний газ у 2014 році виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а Покупець зобовязався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Пунктом 6.1. вищевказаного Договору сторони погодили та встановили, що оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошував, що на виконання умов Договору Позивач поставив протягом січня - грудня 2014 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 1 526,131 тис. куб. м. на загальну суму 7 307 899,93 грн., що підтверджуються наявними в матеріалах справи підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств Актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014 р., 28.02.2014 р., 31.03.2014 р., 30.04.2014 р., 31.10.2014 р., 30.11.2014 р., 31.12.2014 р. (т.с. І а.с. 23-29).

Таким чином позивач виконав умови Договору № 1963/14- БО-32 від 27.12.2013 р. своєчасно та належним чином та передав відповідачу природний газ на загальну суму 7 307 899,93 грн.

Відповідач в свою чергу свої зобовязання за договором поставки природного газу за вищевказаним Договором №1963/14-БО-32 від 27.12.2013 р. виконав неналежним чином, а саме, за поставлений природний газ розрахувався із позивачем не своєчасно та не в повному обсязі, чим порушив умови п. 6.1 вищевказаного Договору.

Пунктом 7.3 Договору купівлі-продажу природного газу №1963/14-БО-32 від 27.12.2013 р. сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем умов п. 6.1. Договору, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивачем заявлено до стягнення з позивача пеню в розмірі 123380,93 грн.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення 123380,93 грн. пені, господарський суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд вдруге зазначає, що умовами п. 7.3 Договору купівлі-продажу природного газу №1963/14-БО-32 від 27.12.2013 р. сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем умов пункту 6.1. Договору, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по кожній поставці природного газу, відповідно до якого належною до сплати сумою є 123380,93 грн. пені.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем суми пені господарський суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам Договору.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до заявленої до стягнення пені, суд зазначає, що вказане клопотання залишається без задоволення, оскільки умовами пункту 9.3 Договору сторони передбачили та чітко встановили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється у 5 (пять) років.

Одночасно, розглядаючи клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 85 %, господарський суд зазначає про наступне.

Так, згідно з приписами ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом.

Відповідно до ст.258 ЦК України та ст.232 Господарського кодексу України (далі ГК України) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідності до п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п.3.17.4 постанови від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснив, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені заявленої до стягнення, вважає за необхідне його задовольнити, стягнувши 18507,14 грн. пені. При цьому, господарський суд виходить із наступного:

- Первомайське комунальне підприємство "Тепломережі" не є комерційною організацією, інших джерел прибутку, крім дольового відщеплення за надані послуги з транспортування газу для Первомайського комунального підприємства "Тепломережі" не існує (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики затверджується: алгоритм (порядок) розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів, та нормативи перерахування коштів із зазначених поточних рахунків на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств та поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам (Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу"; Постанова Кабінету Міністрів України "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" №247 від 26 березня 2008 року з наступними змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України);

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації послуг із теплопостачання населенню та підприємствам, установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, та виникла в зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за використаний газ;

- станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ сплачена повністю;

- незначний період прострочення оплати за переданий природний газ;

Також, господарський суд приймає до уваги той факт, що підприємство відповідача працює із збитками. Значних коштів потребує технічне обслуговування газових мереж, в тому числі виконання робіт по ремонту об'єктів системи газопостачання та газифікації на території міста Первомайський Харківської області, яке здійснює відповідач. Тому стягнення надмірних сум санкцій приведе до погіршення фінансового становища підприємства та неможливості виконувати покладені на нього функції, що не узгоджується з нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 р., метою якого є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищення рівня інвестиційної привабливості.

У зв'язку з вищенаведеним, господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3. ст. 83 ГПК України задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені на 85 %, стягнувши її в сумі 18507,14 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у розмірі 18356,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 242140,89 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування й розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначений вірно згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 18356,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 242140,89 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, ч.1 ст. 530, 549, ч. 3 ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, ст. 75, п. 3 ст. 83, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Первомайського комунального підприємства "Тепломережі", (64102, Харківська область, м. Первомайський, мікрорайон 1/2, дитячий садок № 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 18507,14 грн. пені, 18356,75 грн. 3% річних, 242140,89 грн. інфляційних витрат, 5758,18 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 104873,79 грн. відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 12.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3