ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Справа № 904/6073/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Чередка А.Є., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Петровська А.В.,

за участю прокурора Волкогон Т.В., посвідчення № 017508 від 05.06.2013 р.,

та сторін

від Дніпропетровської міської ради: ОСОБА_1, представник, довіреність № 4/10-41 від 18.01.2016 р.,

від третьої особи-2: ОСОБА_2, директор, приказ № 3 від 26.01.2016 р., ОСОБА_3, представник, довіреність № б/н від 12.01.2016 р., ОСОБА_4, представник, довіреність № б/н від 19.01.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі

за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сорус", м.Дніпропетровськ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб", м.Дніпропетровськ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1: Художній салон Дніпропетровської організації спілки художників України, м.Дніпропетровськ

про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015 р. у даній справі (головуючий колегії ОСОБА_5, судді Дубінін І.Ю., Бандарев Е.М.) у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено. Позов задоволено повністю. Визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове вбудоване приміщення №57а (поз. 1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м., яке розташовано за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46. Витребувано від товариства з обмеженою відповідальністю СОРУС майно - нежитлове вбудоване приміщення №57а (поз. 1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на те, що згідно рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 14.11.1997 р. у справі №Д10-54 визнано недійсними акт органів місцевого самоврядування та правочин, на підставі якого було відчужено спірне нерухоме майно на користь третьої особи-1, визнані недійсними, таким чином остання не мавши не те достатніх законних правових підстав здійснила відчуження спірного нерухомого майна на користь відповідача, який, внаслідок того, що він не знав і не міг знати про відсутність у продавця (Відповідача) прав на відчуження такого майна.

Не погодившись з даним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На думку скаржника, була наявна воля Дніпропетровської міської на вибуття майна з комунальної власності, зокрема на продаж спірного комунального майна товариству з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-клуб". До укладення з товариством з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-клуб" договору купівлі-продажу №532/Н від 08.08.1997 р. приймалось відповідне рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16 від 30.07.1997 р., яке є законним і чинним.

Скаржник вважає, що відсутні підстави для витребування у відповідача спірного нерухомого майна на підставі ст.388 ЦК України.

За відсутністю доказів оспорювання чи невизнання відповідачем права власності на спірне майно відсутні й підстави для визнання права власності на це майно згідно зі ст.392 ЦК України, оскільки право позивача не порушено.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги лист-узагальнення Верховного Суду України "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсним" від 24.11.2008 р., у зв'язку з чим не встановлено особу, яка винна в недійсності договору купівлі-продажу від 08.08.1997 р. № 532/Н та не вирішено питання про стягнення з такої особи на користь відповідача понесених ним витрат на придбання майна.

Скаржник зазначає, що в описовій частині рішення судом викладено недостовірну інформацію. Зокрема, зазначено, що в судове засідання з'явився позивач-1, який підтримав позовні вимоги прокурора та просив суд позов задовольнити. Хоча представника позивача-1 у судовому засіданні не було, що підтверджується зазначенням у вступній частині рішення, що він не з'явився.

Прийняття судом першої інстанції рішення про визнання права власності на майно за іншою особою та витребування майна у поточного власника призвело до непропорційного втручання у право власника на мирне володіння своїм майном і до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Скаржник вважає, що у позові має бути відмовлено, у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки відповідачем у встановленому порядку до прийняття рішення у справі було зроблено заяву про застосування позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Прокурор зазначає, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача в результаті неправомірних дій Виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів, представництва Фонду державного майна України в м.Дніпропетровська та товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-клуб" поза волею власника майна.

На думку прокурора, скаржником безпідставно зазначено про пропуск прокурором строку позовної давності, оскільки право на звернення з цим позовом виникло як у позивача, так і у прокурора, з моменту реєстрації договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" та товариством з обмеженою відповідальністю "Сорус", а саме 16.04.2013 р. ОСОБА_2 з вказаної дати позивачеві та прокурору стало відомо про особу, що порушила право власності територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Художній салон Дніпропетровської організації Дніпропетровської обласної спілки художників України у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення господарського суду не підлягає скасуванню, оскільки є правомірним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровська міська рада просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дніпропетровська міська рада вважає, що прийняття Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради рішення № 547 від 17.04.1997 р. "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності міста, що підлягають приватизації у 1997 році" не можна розцінювати, як волевиявлення власника на відчуження майна певній особі.

Посилання скаржника на застосування практики Європейського суду з прав людини є недоцільним та безпідставним тому що, суд не задовольнив заяву прокурора про накладання арешту на спірне нежитлове приміщення. Тобто ніяких протиправних дій, які б могли порушити права товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" не виникло.

За змістом ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позивач 2, відповідач та третя особа-1 не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

10.02.2016 р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою його представника, проте доказів щодо цього заявником не надано, у зв'язку з чим клопотання задоволенню не підлягає, як необґрунтоване.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "СОРУС" про визнання права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове вбудоване приміщення №57а (поз.1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 46, та витребування майна - нежитлового вбудованого приміщення №57а (поз.1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м. яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 46 з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "СОРУС" на користь територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Згадані позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що спірне нерухоме майно знаходиться у власності територіальної громади міста з підстав визнання недійсним рішення Дніпропетровської міської ради про продаж зазначеного обєкту нерухомого майна товариству з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб", яке, в свою чергу, здійснило відчуження спірного майна Відповідачу.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, виданого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації від 10.04.1997 р., нежитлове приміщення №57а (поз. 1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46, належало місцевим радам на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 26.11.1991 р.

17.07.1997 р. Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів було прийнято рішення №1114 "Про продаж приміщень будинку по пр. К.Маркса, 46 А-5 товариству з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" Код 24439634", згідно з яким було визнано за доцільне продаж зазначеного нерухомого майна та доручено представництву Фонду державного майна України укласти з ТОВ "Ренесанс-клуб" договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна.

08.08.1997 р. між представництвом Фонду державного майна України в м. Дніпропетровську (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" (покупець) було укладено договір №532/Н купівлі-продажу нежитлової будівлі (приміщення), а саме: в житловому будинку А-5 вбудоване приміщення на першому поверсі №57а (поз. 1-9) загальною площею 192,6 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 46.

Згідно акту приймання передачі нежитлової будівлі (приміщення) від 29.08.1997 р., продавець передав, а покупець прийняв спірне нерухоме майно.

29.08.1997 р. товариству з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" було видане свідоцтво №1316 про власність на обєкт нерухомого майна в житловому будинку А-5 вбудоване приміщення на першому поверсі №57а (поз. 1-9) загальною площею 192,6 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса.

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 14.11.1997 р. по справі №Д10-54 визнано недійсним рішення виконкому Дніпропетровської міської ОСОБА_6 народних депутатів №1114 від 17.07.1997 р., а також визнано недійсним договір купівлі-продажу вбудованого приміщення площею 192,6 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46, укладеного між представництвом Фонду державного майна України в м.Дніпропетровську та товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 по справі рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 14.11.1997 р. по справі №Д10-54 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2014 р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 скасовано, припинено апеляційне провадження щодо здійснення перегляду рішення Арбітражного суду Дніпропетровської області від 14.11.1997 р.

З урахуванням приписів ст.115 Арбітражного процесуального кодексу України, який діяв станом на момент прийняття рішення від 14.11.1997 р. у справі №Д10-54, рішення, ухвала, постанова арбітражного суду набирають законної сили негайно після їх прийняття і підлягають обов'язковому виконанню підприємствами, організаціями, посадовими особами.

Таким чином, згадане рішення воно набрало законної сили з моменту його прийняття, а саме з 14.11.1997 р. та з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 03.12.2014 р., є чинним станом на момент звернення прокурора з даним позовом до суду.

10.12.1997 р. Дніпропетровською міською радою прийнято рішення №8 "Про внесення доповнень до рішення міської ради від 30.07.1997 р. №8 "Про підсумки приватизації комунальної власності м. Дніпропетровська та заходи з її проведення в 1997 році та подальші роки" згідно якого приміщення комунальної власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.Карла Маркса, 46 передано в оренду Дніпропетровській організації Спілки художників України, а згідно рішення Дніпропетровської міської ради №45/16 від 19.10.2011 р. "Про внесення змін до рішення міської ради від 09.06.1999 р. №16 "Про формування і використання обєктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська" визначено Комунальне підприємство "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради балансоутримувачем вказаного спірного нерухомого майна, серед іншого.

Згідно з довідками №1113/2 від 17.07.2012 р. та №2020 від 29.11.2012 р. комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю", нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення №57а (поз. 1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46, обліковується на балансі останнього.

Відповідно до листа №7/4-1266 від 07.11.2012 р. заступника начальника управління корпоративних прав Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради ОСОБА_7, останнім товариству з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" надано дублікат акту передачі нежитлової будівлі (приміщення) від 29.08.1997 р. та дублікат свідоцтва №1316 про власність на обєкт нерухомого майна в житловому будинку А-5 вбудоване приміщення на першому поверсі №57а (поз. 1-9) загальною площею 192,6 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 46.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 був виданий товариству з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" дублікат договору №532/Н купівлі-продажу нежитлової будівлі (приміщення) від 08.08.1997 р.

На підставі дублікатів зазначених документів реєстратором комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_6 прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" на нежитлове приміщення за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46, за реєстраційним номером 38644838 зареєстрованого в журналі обліку заяв про державну реєстрацію за №8387/07 від 26.11.2012 р., про що комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради було видано витяг № 36785666 від 17.12.2012р. про державну реєстрацію прав.

16.04.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс-клуб" та товариством з обмеженою відповідальністю "СОРУС" був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, у будинку літ. А-5, на 1-му поверсі, загальною площею 192,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 46, приміщення 57а, поз. 1 - торгівельна зала, 2 - коридор, 3 - приміщення, 4 - коридор, 5 - кабінет, 6 - кабінет, 7 - кладова, 8 - туалет, 9 - приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №53.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В пункті 5 листа Верховного Суду України від 01.03.2013 р. "Висновки Верховного Суду України викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 р." роз'яснено, що за змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Згідно п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Недійсність правочину, на виконання кого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Частинами першою, пятою та шостою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна (п.3,ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Враховуючи викладене, товариство з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" здійснило відчуження спірного нерухомого майна на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СОРУС" за відсутністю достатніх правових підстав. При цьому, відповідач не знав і не міг знати про відсутність у продавця (Відповідача) прав на відчуження такого майна.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове вбудоване приміщення №57а (поз.1-9) в житловому будинку літ. А-5, на першому поверсі, загальною площею 192,6 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.К.Маркса, 46 та витребування зазначеного майна від відповідача на користь територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на наявність волі власника майна (територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради), яка була виражена в рішенні Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №547 від 17.04.1997 р. "Про затвердження переліку обєктів комунальної власності міста, що підлягають приватизації в 1997 році", затвердженого на сесії Дніпропетровської міської ОСОБА_6 народних депутатів ХІІ сесії ХХІІ скликання №16 від 30.07.1997 р. "Про рішення виконкому щодо приватизації, способів приватизації та засобів платежу", враховуючи таке.

За ч. 4 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), приватизація майна невеликих державних підприємств (об'єктів малої приватизації) здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що приватизація майна невеликих державних підприємств (об'єктів малої приватизації) здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Згідно частин першої статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Фонд державного майна України, Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, місцеві ОСОБА_6 затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, у тому числі з виключним застосуванням приватизаційних паперів і грошових коштів; викупу.

В порушення наведеної правової норми, перелік обєктів комунальної власності міста, що підлягають приватизації в 1997 році було включено спірний обєкт нерухомості та зазначено спосіб приватизації - викуп було затверджено рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №547 від 17.04.1997 р., а не рішенням Дніпропетровської міської ОСОБА_6 народних депутатів.

При цьому, на виконання вказаної норми закону, у п. 3 рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №547 від 17.04.1997 зазначено про необхідність його затвердження Дніпропетровською міською радою.

Перелік обєктів, що підлягали приватизації в 1997 році, визначений рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №547 від 17.04.1997 р., був затверджений рішенням Дніпропетровської міської ради №16 від 30.07.1997 р., тобто саме з 30.07.1997 р. виникли правові наслідки для приватизації обєктів.

Згідно з абз. 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які: визначають ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом; готують та публікують інформацію про об'єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; проводять у разі необхідності реорганізацію або ліквідацію державного підприємства.

Враховуючи викладене, прийняття рішення Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради №547 від 17.04.1997 р. "Про затвердження переліку обєктів комунальної власності міста, що підлягають приватизації в 1997 році" не можна розцінювати як волевиявлення власника на відчуження майна певній особі, оскільки лише після прийняття та, у встановленому законом порядку, затвердження даного рішення, могла бути розпочата підготовка до приватизації, наслідком якої могло стати прийняття рішення про відчуження майна певній особі (тобто безпосередньо волевиявлення власника).

Відповідач звернувся до господарського суду клопотанням про застосування строків позовної давності.

Як роз'яснено у п.п.2.2,2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Право на звернення до суду у прокурора виникло з моменту, коли останній довідався або мав довідатись про реєстрацію права власності на спірний обєкт нерухомого майна за товариством з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб", а саме з дня внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оформленого рішенням про державну реєстрацію прав від 17.12.2012 р.

Прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом у липні 2015 р., тобто у визначений ст. 267 ЦК України трирічний строк, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення прийнято місцевим господарським судом за повністю дослідженими обставинами справи з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі №904/6073/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

ОСОБА_10