РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/31780/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД-ПРОЦЕСИНГ ІНСТАЛЕЙШН"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажна компанія Сінергія"

про стягнення 19 852,50 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Дорофєєв О.О.(адвокат, договір про надання правової допомоги № 08-01/2015- від 08.01.2015)

Від відповідача - Ємельянович В.М. (дов. від 11.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 09/02/15ПМ від 09.02.2015 у розмірі 19 852,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі №910/31579/15 та призначено до розгляду на 14.01.2016.

В судове засідання 14.01.2016 прибув представник позивача, надав пояснення по справі та документи на виконання вимог ухвали для долучення до справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.01.2016 наявність боргу на заявлену суму визнав, просив відкласти розгляд справи у зв'язку з необхідністю часу для мирного врегулювання спору. Клопотання прийнято судом до розгляду.

В судовому засіданні 14.01.2016 було оголошено перерву до 02.02.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання 02.02.2016 прибули представники сторін. Представник позивача, дав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заявив усне клопотання про розстрочення виконання рішення суду, яке судом відхилене, оскільки не відповідає вимогам ст. 121 ГПК України та є необґрунтованим.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

09.02.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Фуд Процесинг Інсталейшн"(позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажна компанія Сінергія" (відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 09/02/15ПМ (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов'язався передати, або виготовити та передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар в кількості і асортименті та за ціною, що визначаються сторонами у відповідних додатках (специфікаціях) до даного Договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.2. Договору, загальна вартість Договору складається з сукупності сум всіх накладних, за якими постачальник поставив товар покупцю протягом строку дії даного договору.

Умовами п.2.6 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків у випадку підвищення офіційного курсу євро, встановленого Національного банком України, по відношенню до гривні після підписання даного Договору та протягом строку його дії більше 15% по відношенню до офіційного курсу євро до гривні.

Сторони у п.3.1 Договору встановили, що якщо інший порядок оплати товару не визначений сторонами у відповідних додатках (специфікаціях) до даного Договору, оплата за товар по цьому Договору, здійснюється покупцем в наступному порядку: 100% вартості відповідного товару оплачується покупцем протягом 20 банківських днів за дати отримання товару покупцем від постачальника за відповідною накладною.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору позивач за видатковими накладними № 9424 від 09.02.2015 на суму 25 976,99 грн., № 9763 від 26.03.2015 на суму 5 200,92 грн., № 9910 від 14.04.2015 на суму 470,40 грн. передав, а уповноважений представник відповідача за довіреностями отримав обумовлений договором товар на загальну суму 31 648,31 грн.

Позивач вказує, що разом з видатковими накладними відповідач отримав також рахунки-фактури № 14263 від 09.02.2015, № 14928 від 25.03.2015, № 15170 від 09.04.2015 для здійснення оплати за поставлений товар по договору, які оплатив частково на суму 18 476,99 грн.

Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином та в повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 13 171,32 грн. вартості отриманого товару, що залишився неоплаченим.

Судом встановлено, що надані позивачем копії трьох видаткових накладних на поставку товару відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 8, та вважає, що наявні у справі видаткові накладні є підтвердженням того, що товар був поставлений за договором поставки.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Суд встановив, що надані суду видаткові накладні на спірну суму, копії яких знаходяться в матеріалах справи, мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість та інші необхідні реквізити та прийшов до висновку, що вони відповідають вимогам зазначеного закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Як вбачається з положень п.3.1 договору оплата товару здійснюється протягом 20 банківських днів з дати отримання товару покупцем за відповідною видатковою накладною.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання відповідачем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору поставки застосовуються положення статей 655-712 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України та ст..712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог про стягнення основного боргу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 13 171,32 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, тому є підстави для застосування встановленої договором та законодавством відповідальності.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 263,43 грн. інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а також 25% річних у розмірі 1 650,47 грн. відповідно до п.9.4 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Умовами п.9.4 Договору закріплено положення про те, що сторони керуючи положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України погодили, що покупець, який прострочив виконання грошового зобов'язання на користь постачальника за даним договором, на вимогу, зобов'язаний окрім пені, визначеної в даному договорі, також сплатити на користь постачальника 25 процентів річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку позивача, інфляційне збільшення заборгованості складає 263,43 грн. за прострочення виконання зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару на суму 13 171,32 грн. боргу за період з 24.07.2015 по 11.12.2015 року, 25% річних становить 1 650, 47 грн., розрахунок яких здійснено по кожній видатковій накладній. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені у розмірі 3 450,15 грн. від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу по кожній видатковій накладній, 10% штраф у розмірі 1317,13 грн. відповідно до п.9.3 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного Банку, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що за порушення строків оплати, встановлених умовами цього Договору, покупець на вимогу постачальника, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день затримки оплати. У випадку, якщо покупець здійснює затримку оплати поставленого товару понад строк, більше ніж на 20 календарних днів, розраховуючи від дати, коли відповідний товар повинен був бути сплачений покупцем, постачальник має право додатково стягнути з покупця штраф за недотримання строків оплати в розмірі 10% вартості неоплаченого товару.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Разом з тим, сторонами у договорі передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

За таких обставин, враховуючи, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, суд погоджується зі зробленим позивачем розрахунком пені на суму 3 450,15 грн. штрафу на суму 1317,13 грн., який, за висновками суду, є арифметично вірним, внаслідок чого позов в цій частині також підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, належними доказати не спростував наявність заборгованості на заявлену суму.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5 294,12 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розподілу 6 Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Судом встановлено, що 08.01.2015 між позивачем (далі за текстом - клієнт) та Адвокатом Дорофєєвим О.О. (далі за текстом - адвокат) було укладено договір № 08-01/2015-1 про надання правової допомоги (копія договору міститься в справі), відповідно до п. 1.1. якої адвокат зобов'язується надати клієнту правову допомогу.

Відповідно до умов Додатку № 5 від 01.10.2015 до Договору, адвокат надає клієнту правову допомогу щодо здійснення юридичних дій, спрямованих на стягнення дебіторської заборгованості за поставлений товар з ТОВ "Монтажна компанія Сінергія".

Пунктом 3 додатку передбачено, що загальна вартість гонорару адвоката становить 5292,14 грн.

З матеріалів вбачається, що за надані по договору послуги клієнт сплатив на користь адвоката грошові кошти в розмірі 5 292,14 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених клієнтом судових витрат за отримання послуг адвоката в сумі 5 294,12 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД-ПРОЦЕСИНГ ІНСТАЛЕЙШН" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажна компанія Сінергія" (01103, м.Київ, вул.Професора Підвисоцького, буд. 10/10, оф.61, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД-ПРОЦЕСИНГ ІНСТАЛЕЙШН" (03142, м. Київ, вул. Академіка Кримського, 4-А, оф. 100, ) основну заборгованість у розмірі 13 171 (тринадцять тисяч сто сімдесят одну) грн. 32 коп., 263 (двісті шістдесят три) грн. 43 коп. втрат від інфляції, 1 650 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) грн. 47 коп. 25% річних, 3 450 (три тисячі чотириста п'ятдесят) грн. 15 коп. пені, 1317 (одна тисяча триста сімнадцять) грн. 13 коп. штрафу, судовий збір в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп., витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5 294 (п'ять тисяч двісті дев'яносто чотири) грн. 12 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 08.02.2016