РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/31816/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кавертон»
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз»
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»
третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор»
провизнання поруки припиненою

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Бонь Б.О. - представник за довіреністю б/н від 09.12.2015;

від відповідача: Ніорадзе О.М. - представник за довіреністю б/н від 05.11.2015;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились;

від третьої особи 3: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кавертон» про визнання поруки припиненою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те,що у зв'язку з укладенням Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013 до Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009, яка не була погоджена із позивачем як поручителем та відповідно до якої збільшився обсяг відповідальності позивача, порука, яка виникла на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз», є припиненою.

Зокрема, позивач зазначив, що укладаючи Договір поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 він розраховував на те, що у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 7.6-78 від 28.04.2009, у банку виникне право звернути стягнення на транспортні засоби у кількості 47 штук оціночною вартістю 60369152 грн. 00 коп. (як було зазначено у п. 3.1.4 Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 до внесення змін). При цьому, позивач зазначив, що у випадку якщо розмір заборгованості боржника за кредитним договором буде більший за вартість переданого в заставу майна, позивач буде зобов'язаний виконати зобов'язання перед банком на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, сплативши банку решту заборгованості. Навіть у випадку стягнення банком всієї суми заборгованості з позивача, у позивача виникає право кредитора та заставодержателя. При цьому, зменшення кількості та вартості заставленого майна шляхом зменшення (відповідно до Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013 до кредитного договору) з ним не узгоджувалось.

Позивач зазначив, що згідно з п.п. 2.3 та 2.4 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 загальна балансова вартість предмета застави становила 60369152 грн. 00 коп.; оціночна вартість за домовленістю сторін становила 60369152 грн. 00 коп. Однак, 22.03.2013 між сторонами укладено Додаткову угоду № 13 до Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009, якою сторони зменшили кількість заставленого майна та зменшили його вартість, зазначивши, що загальна балансова вартість предмета застави становить 40501909 грн. 86 коп.; оціночна вартість за домовленістю сторін становить 40501909 грн. 86 коп. При цьому, кількість заставленого майна була зменшена на 19 одиниць транспортних засобів.

Позивач стверджує, що наслідком такого кількісного та вартісного зменшення предметів застави є, відповідно, збільшення обсягу відповідальності позивача за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, що є підставою для визнання поруки припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31816/15; справу призначено до розгляду на 26.01.2016; залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз», Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор».

26.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 09.02.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.02.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи 1 у судове засідання 09.02.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21553888 від 21.12.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що поштове відправлення було вручене 04.02.2016 адресату особисто.

Представник третьої особи 2 у судове засідання 09.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 046, яке знаходиться в матеріалах справи.

Представник третьої особи 3 у судове засідання 09.02.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21553904 від 21.12.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 09.02.2016 судом було оглянуто оригінали Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009, Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013 до Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009, Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009, Договору про відступлення права вимоги б/н від 03.11.2015.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2009 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» (позичальник) укладено Кредитний договір № 7.6-78, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 54365000 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Відповідно до п. 3.1.4 Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 обов'язок банку надати кредит позичальнику виникає виключно з моменту, зокрема, укладення між банком та позичальником в забезпечення виконання боргових зобов'язань за цим договором Угоди про забезпечення - Договору застави товарів в обороті, відповідно до якого в заставу банку передаються нові трактори колісні New Holland T9040 та New Holland T9060 в загальній кількості 47 штук, балансовою вартістю 60369152 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.1.4 Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 в редакції Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013 обов'язок банку надати кредит позичальнику виникає виключно з моменту, зокрема, укладення між банком та позичальником в забезпечення виконання боргових зобов'язань за цим договором Угоди про забезпечення - Договору застави товарів в обороті (трактори колісні New Holland T9040, New Holland T9060 та Buhler Versatile) на суму не менше 40501909 грн. 86 коп. в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за цим договором.

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 забезпеченням боргових зобов'язань позичальника за цим Договором є Угоди про забезпечення, укладення яких передбачено цим Договором, інші Угоди про забезпечення та інше забезпечення, що будуть укладені / виникнуть у майбутньому.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст 40 Закону України «Про заставу» предметом застави товарі в обороті або у переробці можуть бути сировина, напівфабрикати, комплектуючі вироби, готова продукція, тощо.

28.04.2009 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» (заставодавець) укладено Договір застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО, відповідно до умов якого заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, товари в обороті.

Відповідно до п. 1.2 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 заставою за цим Договором забезпечується виконання зобов'язання заставодавця перед заставодержателем, що випливає з укладеного між ними Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 з усіма змінами і доповненнями до нього.

Відповідно до п. 2.1 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 предметом застави за цим договором є зазначені у Додатку № 1 о цього договору товари в обороті - трактори колісні New Holland T9040 та New Holland T9060 (предмет застави). Асортимент та кількість товарів в обороті, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, визначені на момент укладення цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 у разі реалізації/використання у процесі виробничої діяльності товарів в обороті (або їх частин), що є предметом застави, такі товари в обороті перестають бути предметом застави за цим договором з моменту їх вручення набувачу або транспортній організації для відправлення набувачу. Після цього набуті заставодавцем товари такого ж виду, як передбачено у п. 2.1 цього договору, а у разі їх відсутності - будь-якого іншого виду, попередньо узгодженого із заставодержателем, але такого ж роду, як передбачено у п. 2.1 цього договору, стають предметом застави з моменту виникнення на них у заставодавця права власності. Це означає, що зазначена у п. 2.1 цього договору кількість товарів в обороті, що є предметом застави, не є незмінною і буде змінюватись протягом строку дії цього договору в залежності від видів наявних у заставодавця товарів в обороті.

Згідно з п.п. 2.3 та 2.4 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 загальна балансова вартість предмета застави становить 60369152 грн. 00 коп.; оціночна вартість за домовленістю сторін становить 60369152 грн. 00 коп.

22.03.2013 між сторонами укладено Додаткову угоду № 13 до Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009, якою сторони виклали п. 2.1 договору застави у новій редакції, зазначивши, що предметом застави є трактори колісні New Holland T9040, New Holland T9060 та Buhler Versatile.

Відповідно до п.п. 2.3 та 2.4 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 в редакції Додаткової угоди № 13 від 22.03.2013 загальна балансова вартість предмета застави становить 40501909 грн. 86 коп.; оціночна вартість за домовленістю сторін становить 40501909 грн. 86 коп.

28.04.2009 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» (поручитель) укладено Договір поруки № 7.6-78/П-2, відповідно до умов якого поручитель (Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз») поручається перед кредитором (Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк») за виконання боржником (Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз») зобов'язань, вказаних у ст. 2 цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником у повному обсязі. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо.

Згідно з п. 1.3 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Відповідно до ст. 2 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 порукою за цим договором забезпечується виконання зобов'язань боржника перед кредитором, які випливають з Кредитного договору.

Кредитним договором, відповідно до умов Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, є Кредитний договір № 7.6-78 від 28.04.2009, укладений між кредитором і боржником.

Відповідно до п. 2.2 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобов'язання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язання в розрізі таких змін за умови, якщо поручитель письмово погодився із такими змінами у зобов'язанні.

Відповідно до п. 2.3 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 будь-які інші зміни у зобов'язанні, які не пов'язані із збільшенням обсягу відповідальності поручителя за цим договором, жодним чином не впливають на обов'язки поручителя за цим договором і не потребують його згоди.

07.10.2015 між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3920, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредитору права вимоги за кредитним договором (за Кредитним договором № 7.6-78 від 28.04.2009) та договорами забезпечення (зокрема, за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009), а новий кредитор зобов'язується прийняти права вимоги та сплатити первісному кредитору компенсацію за відступлення права.

Відповідно до п. 2.2 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 права вимоги до боржника за кредитним договором та договорами забезпечення, що належать первісному кредитору, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту сплати новим кредитором первісному кредитору компенсації за відступлення прав вимоги у сумі, строки та порядку, що передбачені п. 2.3 цього договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 сума компенсації становить 23616340 грн. 16 коп. та сплачується до 13.10.2015 включно (в редакції Договору про внесення змін до Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015).

Згідно з п. 2.4 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 (підпункт а) боржник, його поручителі та майнові поручителі належним чином повідомляються про відступлення прав вимоги первісним кредитором прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення шляхом направлення/вручення їм первісним кредитором відповідних повідомлень в день проведення повного розрахунку новим кредитором згідно з п. 2.3 цього договору; до повідомлення боржнику первісний кредитор додає примірник цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 первісний кредитор протягом 3-х робочих днів з моменту проведення розрахунку за цим договором у повному обсязі передає новому кредитору документи, про що підписується акт приймання-передачі документів, а також всю інформацію, яка є важливою для здійснення новим кредитором прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 (в редакції Договору про внесення змін від 13.10.2015) в разі несплати новим кредитором компенсації, передбаченої п. 2.3 цього договору, в термін до 13.10.2015 (включно) договір вважається розірваним.

При цьому, сторонами не надано суду копії акту приймання-передачі документів (відповідно до п. 2.4 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015) та доказів сплати компенсації у розмірі 23616340 грн. 16 коп. (відповідно до п. 2.3 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015).

Однак, у судовому засіданні 09.02.2015 позивачем долучено до матеріалів справи копію повідомлення первісного кредитора (Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»), адресоване позивачу, в якому первісний кредитор підтвердив факт відступлення права вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор».

Так, Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» повідомлення (вих. № КНО-61-05-1298 від 13.10.2015) про відступлення права вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 07.10.2015, яке було отримане боржником 16.10.2015 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу за № 176/01); копія вказаного повідомлення долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 09.02.2016).

Вказаний факт свідчить про підтвердження банком уступки ним права вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор».

03.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кавертон» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1467, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредитору права вимоги за кредитним договором (за Кредитним договором № 7.6-78 від 28.04.2009) та договорами забезпечення (зокрема, за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009), а новий кредитор зобов'язується прийняти права вимоги та сплатити первісному кредитору компенсацію за відступлення права.

Відповідно до п. 2.2 Договору про відступлення прав вимоги від 03.11.2015 права вимоги до боржника за кредитним договором та договорами забезпечення, що належать первісному кредитору, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору про відступлення прав вимоги від 03.11.2015 сума компенсації становить 23666340 грн. 16 коп. та сплачується протягом 18 календарних днів з моменту підписання цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору про відступлення прав вимоги від 03.11.2015 (підпункт а) боржник, його поручителі та майнові поручителі належним чином повідомляються про відступлення прав вимоги первісним кредитором прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення шляхом направлення/вручення їм первісним кредитором відповідних повідомлень в день укладення цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору про відступлення прав вимоги від 03.11.2015 первісний кредитор в момент підписання та нотаріального посвідчення цього договору передає новому кредитору документи, про що підписується акт приймання-передачі документів, а також всю інформацію, яка є важливою для здійснення новим кредитором прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору про відступлення прав вимоги від 07.10.2015 (в редакції Договору про внесення змін від 13.10.2015) в разі несплати новим кредитором компенсації, передбаченої п. 2.3 цього договору, в термін до 13.10.2015 (включно) договір вважається розірваним.

Судом встановлено, що за актом приймання-передачі документів від 03.11.2015 (копія долучена позивачем до матеріалів справи) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кавертон» отримало документи, передбачені Договором про відступлення прав вимоги від 03.11.2015, зокрема Кредитний договір № 7.6-78 від 28.04.2009 разом з усіма додатковими угодами до нього та Договір поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 разом з усіма додатковими угодами до нього.

Таким чином, з урахуванням положень п.п. 2.2 та 2.4 Договору про відступлення прав вимоги від 03.11.2015, суд дійшов висновку, що права вимоги за вказаним договором були уступлені новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кавертон».

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що у зв'язку з укладенням Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013 до Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009, яка не була погоджена із позивачем як поручителем та відповідно до якої збільшився обсяг відповідальності позивача, порука, яка виникла на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз», є припиненою.

Зокрема, позивач зазначив, що укладаючи Договір поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 він розраховував на те, що у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 7.6-78 від 28.04.2009, у банку виникне право звернути стягнення на транспортні засоби у кількості 47 штук оціночною вартістю 60369152 грн. 00 коп. (як було зазначено у п. 3.1.4 Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 до внесення змін). При цьому, позивач зазначив, що у випадку якщо розмір заборгованості боржника за кредитним договором буде більший за вартість переданого в заставу майна, позивач буде зобов'язаний виконати зобов'язання перед банком на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, сплативши банку решту заборгованості. Навіть у випадку стягнення банком всієї суми заборгованості з позивача, у позивача виникає право кредитора та заставодержателя. При цьому, зменшення кількості та вартості заставленого майна шляхом зменшення (відповідно до Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013) з ним не узгоджувалось.

Позивач зазначив, що згідно з п.п. 2.3 та 2.4 Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009 загальна балансова вартість предмета застави становила 60369152 грн. 00 коп.; оціночна вартість за домовленістю сторін становила 60369152 грн. 00 коп. Однак, 22.03.2013 між сторонами укладено Додаткову угоду № 13 до Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009, якою сторони зменшили кількість заставленого майна та зменшили його вартість, зазначивши, що загальна балансова вартість предмета застави становить 40501909 грн. 86 коп.; оціночна вартість за домовленістю сторін становить 40501909 грн. 86 коп. При цьому, кількість заставленого майна була зменшена на 19 одиниць транспортних засобів.

Позивач стверджує, що наслідком такого кількісного та вартісного зменшення предметів застави є, відповідно, збільшення обсягу відповідальності позивача за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, що є підставою для визнання поруки припиненою.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов'язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов'язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником у повному обсязі. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо.

Згідно з п. 1.3 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 2.2 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобов'язання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язання в розрізі таких змін за умови, якщо поручитель письмово погодився із такими змінами у зобов'язанні.

Відповідно до п. 2.3 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 будь-які інші зміни у зобов'язанні, які не пов'язані із збільшенням обсягу відповідальності поручителя за цим договором, жодним чином не впливають на обов'язки поручителя за цим договором і не потребують його згоди.

Так, позивач стверджує, що у зв'язку з укладенням Додаткової угоди № 15 від 22.03.2013 до Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009, яка не була погоджена із позивачем як поручителем та відповідно до якої збільшився обсяг відповідальності позивача, оскільки вказаною додатковою угодою було зменшено кількість та вартість заставного майна, переданого боржником у заставу банку, порука, яка виникла на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз», припинилась.

Однак, суд вважає такі твердження позивач необгрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року.

Відповідно до п. 4.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 № 1 зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як:

підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення;

відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти;

установлення або збільшення розміру неустойки;

розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Суд зазначає, що змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13).

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що у зв'язку із зменшенням кількості та вартості заставленого майна, переданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» у заставу Публічному акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» за Договором застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009, у позивача збільшився обсяг відповідальності за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, зокрема, що виникли умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для нього, з'явились нові ризики, відмінні від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршився майновий стан позивача.

Суд зазначає, що зміна кількості та вартості заставленого майна жодним чином не збільшує відповідальність позивача як поручителя, оскільки порукою (за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009) забезпечено виконання основного зобов'язання - зобов'язання боржника за Кредитним договором № 7.6-78 від 28.04.2009 (сплата основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо), а внесення змін до Кредитного договору № 7.6-78 від 28.04.2009 шляхом зменшення кількості та вартості заставленого майна жодним чином не змінює обсяг основного зобов'язання (розмір суми кредиту, процентів, пені, штрафу, комісій, тощо), оскільки застава, так само як і порука, є видом забезпечення виконання основного зобов'язання, та в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Суд зазначає, що зменшення кількості чи вартості заставленого майна, так само як і збільшення кількості чи вартості заставленого майна, жодним чином не впливає на обсяг відповідальності поручителя, в тому числі не збільшує його, оскільки обсяг відповідальності поручителя залежить від обсягу відповідальності боржника за основним договором, а, зокрема, зменшення кількості чи вартості майна, переданого боржником у заставу, не зменшує та не збільшує обсяг відповідальності боржника за основним договором.

При цьому, суд зазначає, що умовами Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 не обумовлена будь-яка залежність прав і обов'язків поручителя (в тому числі щодо обсягу відповідальності поручителя від кількості та вартості заставленого майна) від прав і обов'язків заставодавця та умов Договору застави товарів в обороті № 7.6-78/ЗТО від 28.04.2009.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником у повному обсязі. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо.

Згідно з п. 1.3 Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого із них окремо.

Тобто, кредитор у випадку забезпечення виконання основного зобов'язання (в тому числі, укладення договору застави, поруки, іпотеки) та настання прострочення з виконання основного зобов'язання має право задовольнити свої вимоги як шляхом стягнення заборгованості з боржника по основному зобов'язанню, так і шляхом пред'явлення вимоги до осіб, які забезпечили виконання основного зобов'язання, в тому числі поручителя чи застоводавця, як у повному обсязі, так і частково. Отже, кредитор має диспозитивне право вибору щодо порядку та способу задоволення своїх вимог шляхом пред'явлення вимоги як до боржника, так і до поручителя чи інших осіб, які забезпечили виконання основного зобов'язання, як у повному обсязі, так і частково.

Таким чином, наявність інших видів забезпечення, в тому числі договору застави майна, та внесення змін до такого договору, не може впливати на обсяг відповідальності поручителя за договором поруки, оскільки кредитор вправі пред'явити вимогу до поручителя вне залежності від наявності забезпечення у вигляді застави.

Будь-яких доказів підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки; відстрочення виконання основного зобов'язання; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, тощо за Кредитним договором № 7.6-78 від 28.04.2009 позивачем суду не надано.

Крім того, суд здійснює розгляд спору виключно в межах предмету і підстав, заявлених позивачем.

Будь-яких інших підстав для визнання поруки за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 припиненою позивачем суду не наведено.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кавертон» про визнання поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, припиненою.

При цьому, суд зазначає, що у будь-якому випадку сторони мають право припинити зобов'язання за Договором поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009 в порядку, передбаченому законодавством, зокрема за домовленістю сторін на підставі ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України.

Що стосується поданої відповідачем через канцелярію суду 26.01.2016 заяви про визнання позову та визнання позову відповідачем у судовому засіданні 09.02.2016, суд не приймає їх до уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно з п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, у застосуванні відповідної норми господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: - в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; - в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі.

Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Визнання обставин учасниками судового процесу не є для господарського суду обов'язковим та остаточним. Суд може не прийняти такого визнання, якщо: - визнана обставина викликає сумнів у її достовірності, тобто у тому чи відповідає вона дійсності, оскільки не узгоджується з іншими обставинами, вже з'ясованими в тій же справі, або такими, що мають для останньої преюдиціальне значення; - сумнівною є добровільність визнання певних обставин, оскільки воно вчинене даним учасником судового процесу під впливом помилки, обману або ж погрози чи насильства, інших протиправних дій.

Суд зазначає, що порука припиняється з підстав, передбачених статтею 559 Цивільного кодексу України.

При цьому, доводи позивача та обставини щодо припинення поруки у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності позивача без його згоди (ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України) були досліджені судом у даній справі, та судом було встановлено, що обсяг відповідальності поручителя не був змінений (збільшений) з тих підстав, які були зазначені позивачем у позовній заяві, з огляду на що підстави для визнання поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № 7.6-78/П-2 від 28.04.2009, припиненою відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем обставин щодо припинення поруки у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, та у зв'язку з цим визнання позову, судом не приймаються, з огляду на те, що таке визнання суперечить встановленим судом фактичними обставинам справи.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.02.2016

Суддя І.М. Отрош