ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа № 911/5422/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ

до Приватного підприємства НАФТОГАЗІНВЕСТ

про стягнення 82053,72 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 89 від 18.01.2016 року);

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ до Приватного підприємства НАФТОГАЗІНВЕСТ про стягнення 82 053,72 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2015 року порушено провадження у справі № 911/5422/15 та призначено справу до розгляду на 18.01.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 18.01.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 22.12.2015 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 08.02.2016 року.

В судовому засіданні 08.02.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 08.02.2016 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ (позивач, Постачальник) та Приватним підприємством НАФТОГАЗІНВЕСТ (відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки скрапленого газу № 20/12/2013-СГ (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується передати, а Покупець приймати та оплатити газ зріджений (далі - ОСОБА_2) в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов Договору і Додатків до нього, що є невідємними частинами Договору (далі-Додатки).

Ціна ОСОБА_2, що поставляється, узгоджується Сторонами для кожної партії ОСОБА_2 окремо в Додатку до даного Договору. Загальна сума даного Договору складає суму всіх Додатків, підписаних Сторонами протягом дії даного Договору (п. 4.1-4.2 Договору).

Поставка ОСОБА_2 в межах даного Договору може здійснюватись в порядку і в терміни, передбачені в Додатках до даного Договору (п. 5.1 Договору).

У тлумаченні умов поставок ОСОБА_2 за даним Договором мають силу міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року, в частині що не суперечить умовам даного Договору і Додаткам до нього (п. 5.1.1 Договору).

Умови поставок кожної партії ОСОБА_2 узгоджуються Сторонами у відповідних Додатках (п. 5.1.2 Договору).

За результатами поставки ОСОБА_2 Сторонами підписується Акт прийому-передачі ОСОБА_2.

Покупець зобовязується оплатити ОСОБА_2 на умовах 100 % попередньої оплати партії ОСОБА_2, якщо інше не передбачено Сторонами в Додатках до даного Договору (п. 7.1 Договору).

Датою оплати ОСОБА_2 вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 7.5 Договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і проставленням печаток Сторін і діє до 31.12.2015 року, а в частині виконання зобовязань до повного виконання Сторонами своїх зобовязань (п. 13.7 Договору в редакції Додаткової угоди від 31.12.2014 року).

На виконання зобовязань за Договором позивач в серпні 2015 року поставив відповідачу ОСОБА_2 на суму 52200,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актом приймання-передачі від 22.08.2015 року на суму 52200,00 грн., видатковою накладною від 22.08.2015 року на суму 52200,00 грн., товарно-транспортною накладною від 22.08.2015 року № 004777. Факт поставки товару відповідачем не заперечено та не спростовано.

25.08.2015 року позивач виставив відповідачу для оплати рахунок- фактуру на суму 52200,00 грн.

Незважаючи на положення чинного законодавства України та умов Договору (п. 7.1) про зобовязання оплатити ОСОБА_2 на умовах 100 % попередньої оплати партії, відповідач не розрахувався за поставлений ОСОБА_2, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість на суму 52200,00 грн., що також підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків за серпень 2015 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт поставки ОСОБА_2 та його неоплати відповідачем на суму 52200,00 грн.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати ОСОБА_2 позивач просить стягнути з відповідача 7310,86 грн. пені на підставі п. 8.2 Договору за період 23.08.2015 року по 08.12.2015 року, 13050,00 грн. 25 % штрафу на підставі п. 8.3 Договору, 463,36 грн. 3 % річних та 1718,64 грн. інфляційних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період 23.08.2015 року по 08.12.2015 року та 7310,86 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі 8.4 Договору за період 23.08.2015 року по 08.12.2015 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Підстави та умови нарахування пені визначені у п. 8.2 Договору, зокрема, передбачено, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором і відповідними Додатками до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 8.3 Договору Сторони погодили, що у випадку, якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, Покупець зобовязаний сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, штрафні санкції нараховані за фактичні періоди існування заборгованості на суми боргу що існували на відповідні дати, таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 7310,86 грн. пені та 13050,00 грн. 25 % штрафу підлягають задоволенню на підставі ст. 549 Цивільного кодексу України та п. 8.2 та 8.3 Договору відповідно.

Також, судом враховано, що пеня та штраф є окремими видами відповідальності і їх одночасне стягнення не суперечить нормам чинного законодавства, крім того, обидва види відповідальності та її розмір погоджені сторонами в Договорі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату, за фактичний період заборгованості.

Однак, судом було виявлено арифметичні помилки в наданому позивачем розрахунку інфляційних. Судом було здійснено правильний розрахунок інфляційних, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 1566,00 грн. інфляційних, 3 % підлягають задоволенню в заявленому розмірі 463,36 грн.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно п. 8.4 Договору за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного Договору Постачальник має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам спору, розмір його погоджений в договорі, тому вимоги про стягнення з відповідача 7310,86 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 81901,08 грн. з яких: 52200,00 грн. основного боргу, 7310,86 грн. пені, 13050,00 грн. 25 % штрафу, 463,36 грн. 3 % річних, 1566,00 грн. інфляційних, 7310,86 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства НАФТОГАЗІНВЕСТ (09200, Київська обл., м. Кагарлик, вул. Білоцерківська, 1 Г, код 36113110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ (43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, код 37821544) 52200 грн. (пятдесят дві тисячі двісті гривень) 00 коп. основного боргу, 7310 грн. (сім тисяч триста десять гривень) 86 коп. пені, 13050 грн. (тринадцять тисяч пятдесят гривень) 00 коп. 25 % штрафу, 463 грн. (чотириста шістдесят три гривні) 36 коп. 3 % річних, 1566 грн. (одна тисяча пятсот шістдесят шість гривень) 00 коп. інфляційних, 7310 грн. (сім тисяч триста десять гривень) 86 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами та 1229 грн. (одна тисяча двісті двадцять девять гривень) 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.02.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін