ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016р. Справа№ 914/3165/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, при секретарі судових засідань ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк, м.Київ

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Ю.Ком, с.Бучали, Городоцький район, Львівська область

про стягнення заборгованості.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився до Господарського суду м.Києва для проведення судового засідання в режимі відеоконференції;

від відповідача ОСОБА_5 - представник (довіреність б/н від 14.09.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерний банк подано позов до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Ю.Ком про стягнення 4 287 742,02 грн., з яких: заборгованість в гривнях: 1000,00 грн. заборгованість за комісіями, 287,67 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії; заборгованість в доларах США: 129611,77 дол.США прострочена заборгованість за кредитом; 15023,99 дол. США заборгованість за процентами, 37 803,44 дол. США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 2886,67 дол. США пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом, 15302,63 дол.США штраф.

Ухвалою суду від 07.09.2015р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 05.10.2015р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Ухвалою суду від 18.11.2015р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів, проведено автоматизований розподіл, внаслідок якого членами колегії визначено суддів Петрашко М.М. та Мороз Н.В.

Подальший хід розгляду справи відображено в ухвалах та протоколах суду.

В судовому засіданні 01.02.2016р., яке проводилось у режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Господарському суду м.Києва оголошено перерву до 03.02.2016р. у зв»язку з необхідністю подання позивачем пояснень щодо періоду нарахування комісії у розмірі 1000,00 грн., уточнення за яке саме порушення умов кредитного договору позивач нарахував штраф та пояснення правової підстави для нарахування пені на заборгованість у іноземній валюті.

Позивач в судове засідання в режимі відеоконференції до Господарського суду м.Києва явки представника не забезпечив, причин неявки не повідомив. Не з»явився представник позивача і до Господарського суду Львівської області. Про дату, час, місце та режим судового розгляду спору був належним чином повідомлений, оскільки в судовому засіданні 01.02.2016р. йому було оголошено дату 03.02.2016р., годину 14:00 наступного судового засідання та зазначено, що останнє відбудеться у режимі відеоконференції.

Представник позивача скерував на електронну адресу суду додаткові пояснення на виконання вимог суду (зареєстровані за вх.№4436/16 від 03.02.2016р.). Причин неявки у судове засідання не повідомив.

Позовні вимоги мотивовані неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем умов кредитного договору №15/06 від 11.05.2006р. із змінами та доповненнями, що до нього вносились та укладались, у зв»язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 4 287 742,02 грн. з яких: заборгованість в гривнях: 1000,00 грн. заборгованість за комісіями, 287,67 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії; заборгованість в доларах США: 129 611,77 дол.США прострочена заборгованість за кредитом; 15 023,99 дол. США заборгованість за процентами, 37 803,44 дол. США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 2886,67 дол. США пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом, 15 302,63 дол. США штраф.

Представник відповідача ознайомившись із поясненнями поданими представником позивача у судовому засіданні подав заяву (в подальшому зареєстрована канцелярією суду за вх..№ 4417/16 від 03.02.2016р.) про застосування строку позовної давності в 3 роки щодо вимоги позивача про стягнення суми комісії 500 грн. за внесення змін до кредитного договору у 2006 році, 500 грн. комісії за внесення змін до кредитного договору у 2008р., оскільки строк позовної давності по них сплив відповідно у 2009 році та у 2011році. Крім того, відповідач у заяві просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення штрафу, строк позовної давності щодо якого сплив 01.05.2015р.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. У задоволенні позову просив відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення комісії в сумі 1000,00 грн., пені за несвоєчасну сплату комісії в сумі 287,67 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 37 803,44 дол.США, пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в сумі 2886,67 дол. США, штрафу в сумі 15 302,63 грн.

Суд вважає за можливе розглянути спір по суті за відсутності представника позивача, на підставі ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника відповідача суд,-

встановив:

11.05.2006р. між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» (скорочено: АТ «ВАБанк», назва якого внаслідок вступу в силу Закону України «Про акціонерні товариства змінена на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк (кредитодавець/банк) та ТзОВ «Ю.Ком» (позичальник) укладено кредитний договір №15/06 (надалі кредитний договір) за умовами якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі за текстом кредит, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід»ємну частину договору.

До кредитного договору неодноразово вносились зміни та укладались додаткові угоди, зокрема: 17.05.2006р. укладено додаткову угоду №1; 22.05.2006р. укладено додаткову угоду №2; 04.10.2006р. укладено додаткову угоду №4; 27.04.2007р. укладено договір про внесення змін №5; 04.05.2007р. укладено додаткову угоду №8; 10.05.2007р. укладено додаткову угоду №9; 09.08.2007р. укладено додаткову угоду №12; 19.12.2007р. укладено додаткову угоду №13; 22.07.2008р. укладено додатковий договір про внесення змін №16; 27.03.2009р. укладено договір про внесення змін №21; 15.06.2009р. укладено договір про внесення змін №12; 31.12.2009р. укладено додаткову угоду про внесення змін №23; 09.04.2010р. укладено додаткові угоди про внесення змін №№24/1, 24/2, 24/3; 20.06.2011р. укладено договір про внесення змін №25; 05.07.2013р. укладено договір про внесення змін №26.

Вищеказаними додатковими угодами змінювались: сума ліміту кредитних коштів, строки та графік повернення кредитних коштів, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

Згідно кредитного договору враховуючи зміни та доповнення банк надає позичальнику кредит у вигляді поновлювальної мультивалютної лінії з наступними лімітами: 421 232,42 дол. США; 173 652,49 євро; 408 242,00 грн. Строк повернення по 30.04.2014р.

Банк належним чином виконав свої зобов"язання за кредитним договором, надав позичальнику кредитні кошти в повному розмірі, однак останній не повернув їх та не сплатив проценти та комісію у вказані в договорі строки.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у зв"язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору, допущенням прострочень, у останнього виникла заборгованість за кредитним договором №15/06 від 11.05.2006р., що станом на 12.08.2015р. складає: 1287,00 грн.; 220 628,50 дол. США; 0,0 євро. В тому числі в гривні: заборгованість за кредитом 0,00 грн.; заборгованість за процентами 0,00 грн.; заборгованість за комісіями 1000,00 грн., пеня за несвоєчасну сплату комісій 287,67 грн. В тому числі в доларах США: строкова заборгованість за кредитом 0,0 дол. США; прострочена заборгованість за кредитом 129 611,77 дол. США; заборгованість за процентами 15 023,99 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 37 803,44 дол. США; пеня за несплату процентів по кредиту 2 886,67 дол. США; штраф згідно п.4.4. кредитного договору в сумі 15 302,63 дол. США. Еквівалент боргу в сумі 200 628,50 дол. США по курсу НБУ 21,371550 за 1 дол. США станом на 12.08.2015р. становить 4 287 742,02 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Банківські установи, з огляду на пріоритети грошово-кредитної політики, власні інтереси та потреби позичальників, застосовують різні методи кредитування, які визначають форму кредитного рахунка, порядок видачі та погашення кредиту, методи контролю за цільовим використанням кредиту та засоби регулювання заборгованості.

Кредитна лінія - юридично оформлене зобов'язання банку надати позичальнику протягом визначеного періоду кредит у межах погодженого ліміту. Надання та погашення кредиту може здійснюватися траншами у межах визначеного максимального рівня.

Мультивалютна кредитна лінія - особливий вид поновлювальної кредитної лінії, за умовами якої можливе надання грантів у будь-якій із заздалегідь обумовлених валют.

Під час кредитування за мультивалютною кредитною лінією для кожного виду валют відкривається окремий кредитний рахунок. Погашення траншів та процентів здійснюється у тих валютах, у яких вони були отримані. При цьому укладається один кредитний договір та встановлюється один ліміт у національній валюті України, який є граничною сумою заборгованості за всіма траншами. Всі зобов'язання позичальника за цим кредитом мають спільне забезпечення.

Мультивалютні кредитні лінії можуть надаватися у будь-якій (визначеній банком) комбінації валют: гривнях, доларах США, євро, одночасно. Враховуючи, що при мультивалютному кредитуванні банк бере на себе валютні ризики, за відкриття кредитної лінії банком може встановлюватися підвищений розмір комісійних платежів.

Між сторонами було укладено кредитний договір №15/06 від 11.05.2016р. про надання кредиту у вигляді поновлювальної мультивалютної лінії з лімітами у гривні, євро та доларах США.

Згідно п.1.2. договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для придбання обладнання по виготовленню металочерепиці, проведення реконструкції власних приміщень, поповнення обігових коштів.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку відповідача, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами. Крім того, такими документами можуть бути й меморіальні ордери.

Факт виплати відповідачу кредитних коштів згідно кредитного договору підтверджується наявними у матеріалах справи копіями виписок банку, копіями меморіальних ордерів та не заперечується відповідачем.

Відповідно до кредитного договору з врахуванням змін внесених договором від 05.07.2013р. №26, п.1.1.2 кредитного договору викладено в новій редакції, згідно якого термін користування кредитом до 30 квітня 2014р. включно.

У п.2.2. кредитного договору в редакції відповідно до вищевказаних змін сторони визначили графік повернення кредиту в сумі 214 852,67 доларів США. та визначили, інший графік, який застосовуватиметься у випадку невиконання позичальником в строк до 01.08.2013р. обов"язку, передбаченого п.3.3.23 кредитного договору повернення кредиту у сумі 214 852,67 доларів США.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із розрахунку заборгованості, відповідач виконував свої зобов"язання за договором, частково повертав позивачу кошти, станом на 22.06.2011р. сума прострочки становила 0,00 грн. Однак, з 05.05.2014р. прострочка знову виникла, у строки визначені кредитним договором, з врахуванням змін та доповнень до нього, відповідач повністю тіло кредиту не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

В пояснення причин прострочки виконання умов кредитного договору відповідач посилається на погіршення фінансового стану та платоспроможності внаслідок гострої економічної та політичної кризи, яка склалась через воєнні дії в державі та девальвації гривні у 2014році по відношенню до долара США на 30% та євро на 40%.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зважаючи на положення ч.1 ст.625 ЦК України та ч.2 ст.218 ГК України, обгрунтування відповідача щодо неможливості своєчасного повернення кредитних коштів є безпідставним та не може бути тією обставиною, що звільняє відповідача від виконання умов кредитного договору.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України).

Заборгованість відповідача по тілу кредиту станом на 12.08.2015р. складає 129 611,77 доларів США.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до п.2.7.1. кредитного договору проценти нараховані за місяць відповідно до п.2.6. цього договору позичальник зобов"язується сплачувати щомісяця, не пізніше 15 числа календарного місяця, наступного за тим, за який вони нараховані.

Пунктом 3.3.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов"язався забезпечити повернення кредиту відповідно до умов п.п.1.1.2, 2.3. цього договору зі сплатою процентів за фактичний строк його користування та сплатою штрафних санкцій.

Процентна ставка за користування кредитними коштами у гривні становила: з 11.05.2006р. 19,00%; з 19.11.2008р. 26,50%, з 27.03.2009р. 26,00%; у доларах США з 11.05.2006р. 13,50%, з 19.11.2008р. - 17,50%, з 27.03.2009р. - 15,50%, з 20.06.2011р. 12,00%, з 01.11.2011р. 14,00%, з 01.02.2012р. 12,00%; у євро з 11.05.2006р.-13,50%, з 19.11.2008р. 17,50%, з 17.06.2009р. 15,50%.

Заборгованість відповідача по процентам за користування кредитом згідно поданого позивачем розрахунку станом на 12.08.2015р. складає 15 023,99 дол. США.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем кредиту відповідачу, факт несвоєчасного виконання умов кредитного договору останнім, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 129 611,77 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом 15 023,99 дол. США є підставними та підлягають до задоволення.

Позивач просить стягнути з відповідача 1000,00 грн. комісії та 287,67 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії.

Як вбачається із додаткових пояснень позивача (вх.№4436/16 від 03.02.2016р.) комісія в на загальну суму 1000,00 грн. нарахована на підставі п.3 додаткової угоди №4 від 04.10.2006р. до кредитного договору, згідно якої позичальник зобов"язаний сплатити на користь кредитодавця комісію в сумі 500,00 грн. та на підставі п.5 договору про внесення змін №16 від 22.07.2008р. до кредитного договору, згідно якої позичальник сплачує кредитодавцю комісію в сумі 500,00 грн.

З огляду на наявний у матеріалах справи розрахунок позовних вимог, комісія в сумі 500,00 грн. за надання кредитних коштів нарахована позивачем 04.10.2006р., комісія в сумі 500,00 грн. за внесення змін до договору нарахована 22.07.2008р.

Відповідач, ознайомившись із поясненнями позивача (вх.№4436/16 від 03.02.2016р.) у судовому засіданні 03.02.2016р. подав заяву (в подальшому зареєстрована канцелярією суду за вх.№ 4417/16 від 03.02.2016р.) про застосування строку позовної давності в 3 роки щодо вимоги позивача про стягнення суми комісії 500 грн. за внесення змін до кредитного договору у 2006 році та 500 грн. комісії за внесення змін до кредитного договору у 2008р., оскільки строк позовної давності по них сплив відповідно у 2009 році та у 2011році.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За змістом ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальним правилами визначення строків, встановлених ст.ст.253-255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що комісія в сумі 500,00 грн. за надання кредитних коштів нарахована 04.10.2006р., комісія в сумі 500,00 грн. за внесення змін до договору нарахована 22.07.2008р., відтак загальний строк позовної давності по цій позовній вимозі сплив у 2009 році та у 2011 році.

Відтак, зважаючи на положення ч.4 ст.264 ЦК України позов в частині стягнення з відповідача 1000,00 грн. комісії до задоволення до підлягає.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на вищевказану норму, до задоволення не підлягає і нарахована позивачем пеня в сумі 287,67 грн. за несвоєчасну сплату комісії по кредиту.

Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 1000,00 грн. комісії та 287,67 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії по кредиту, слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Умовами п.4.3. кредитного договору визначено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної в п.1.1.3 цього договору, за кожний день прострочення виконання, за реквізитами, вказаними кредитодавцем.

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 37 803,44 дол. США за несвоєчасне погашення кредиту, та пеню в сумі 2886,67 дол. США за несвоєчасну сплату процентів за кредитом.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 3-29гс15 від 01.04.2015.

Відповідно до ч.1 ст.111-25 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в іноземній валюті і розрахунок пені, що є предметом розгляду, визначався в доларах США з порушенням методики її розрахунку (без конвертування суми заборгованості за офіційним курсом НБУ за кожний день прострочки в гривню, до якої застосовується подвійна облікова ставка НБУ). Розрахунок пені в гривні на вимогу суду позивач не надав, наполягав на обґрунтованості нарахованої пені.

Крім того, позивачем порушено порядок нарахування та період нарахування пені визначений положеннями ч.6 ст.232 ГК України.

Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що пеня в сумі 37 803,44 дол. США за несвоєчасне погашення кредиту та пеня в сумі 2886,67 дол. США за несвоєчасну сплату процентів за кредитом нарахована позивачем без застосування курсу іноземної валюти до національної, що складався в кожний з днів прострочення зобов"язання, відтак позовні вимог в цій частині до задоволення не підлягають.

Щодо нарахованого позивачем штрафу в сумі 15 302,63 дол. США суд зазначає наступне:

Згідно ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як пояснив позивач у своїх письмових поясненнях (вх.№4436/16 від 03.02.2016р.), банком нараховано штраф за порушення п.4.4. кредитного договору.

Так, згідно п.4.4 кредитного договору (у редакції згідно змін внесених додатковою угодою про внесення змін №23 від 31.12.2009р.), визначено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.3, 3.3.5, 3.3.21 цього договору, позичальник зобов"язаний сплатити кредитодацю штраф у розмірі 5 (п"ять) процентів від суми кредиту, визначеної в п.1.1.1 цього договору, за кожний випадок порушення за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем.

Відповідно до п.3.3.3 кредитного договору (у редакції згідно змін, внесених додатковою угодою про внесення змін №21 від 27.03.2009р.) позичальник зобов"язаний повернути кредит відповідно до умов п.п.1.1.2, 2.2. цього договору зі сплатою процентів за фактичний строк користування та сплатою штрафних санкцій при порушенні умов договору.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору (у редакції згідно змін, внесених додатковою угодою про внесення змін №23 від 20.06.2011р.) зазначено, що кредит надається в сумі 306 052,67 доларів США.

Згідно умов п.1.1.2 кредитного договору (у редакції згідно змін, внесених додатковою угодою про внесення змін №26 від 05.07.2013р.), термін користування кредитом встановлено до 30.04.2014р. включно.

У зв"язку з порушенням відповідачем кінцевого терміну повернення кредиту, позивачем застосовано штраф у розмірі 5 (п"ять) процентів від суми кредиту (306 052,67 доларів США).

Слід зазначити, що згідно умов п.1.1.2 кредитного договору (у редакції згідно змін, внесених додатковою угодою про внесення змін №26 від 05.07.2013р.), термін користування кредитом встановлено до 30.04.2014р. включно. Відтак, з 01.05.2014р. почалось порушення прав позивача, у зв"язку з чим останній мав право нарахувати відповідачу штраф за порушення терміну користування кредитом.

Згідно положень ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із укладеного сторонами кредитного договору, з врахуванням внесених до нього змін та доповнень, строк позовної давності сторонами не збільшувався.

Право на нарахування штрафу за порушення відповідачем терміну користування кредитом виникло у позивача з 01.05.2014р., однак враховуючи положення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, з вимогою про стягнення штрафу позивач мав право звернутись в межах позовної давності у період з 01.05.2014р. по 01.05.2015р. Враховуючи, що позов подано позивачем до поштового відділення зв"язку 31.08.2015р., відтак ним пропущено строк позовної давності по пред"явленню позовної вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 15 302,63 дол. США.

Враховуючи, що представником відповідача у поданій в судовому засіданні заяві в подальшому зареєстрованій канцелярією суду за вх.№ 4417/16 від 03.02.2016р.) заявлено також і про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення штрафу, відтак у задоволенні позовних вимог в частині 15 302,63 дол. США. штрафу слід відмовити.

Наведені відповідачем у відзиві твердження про те, що з дій позивача (ухилення від надання можливості відповідачу отримати рефінансування своєї платоспроможності в інших банківських установах для погашення боргових зобов"язань за кредитним договором), вбачається, що кінцевою метою правовідносин із відповідачем для банку було одержання додаткової вигоди від позичальника у вигляді нарахованих штрафних санкцій, є безпідставними, оскільки банк мав право, але не був зобов"язаний йти на умови рефінансування. Натомість у відповідача є передбачений договором та законодавством обов"язок по поверненню отриманих кредитних коштів, у зв"язку із настанням терміну повернення кредиту.

До введення тимчасової адміністрації позивач помякшував умови кредитування ТзОВ «Ю.Ком» в результаті чого було укладено 26 додаткових угод, що надавали пільгові умови користування кредитними коштами. У зв"язку із неплатоспроможністю банку, останній не надавав відповідачу кредитні канікули за кредитним договором.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання перед позивачем по кредитному договору, щодо сплати кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, заборгованість в добровільному порядку не сплатив відтак позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення 129 611,77 дол. США простроченої заборгованості за кредитом та 15 023,99 дол. США заборгованості за процентами. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1-2 п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010 року «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позовна заява була подана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", яка діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015р. №63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та призначено уповноважною Фонду на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 строком на один рік, а саме з 20.03.2015р. по 19.03.2016р.

Рішення Фонду прийняте на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015р. №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р. визначено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Відповідно до п.22 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011р. (в редакції, що діяла до 01.09.2015р.) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнена від сплати судового збору за подачу позову.

Слід зазначити, що позов подано позивачем у відділення поштового зв"язку 31.08.2015р., тобто станом на час коли відповідно до положень Закону України "Про судовий збір" уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була звільнена від сплати судового збору.

Відтак, згідно положень ст.49 ГПК України відшкодування витрат по сплаті судового збору покладається на відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог та підлягає стягнення в дохід Державного бюджету України.

При визначенні суми судового збору у гривні суд виходив з курсу долара США визначеного НБУ України, станом на день подання позову 31.08.2015р. (21,18 грн. за долар США).

Керуючись ст.ст.11, 257, 258, 260, 261, 264, 266, 525, 526, 533, 612, 627-629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.174, 193, 199, 218, 346 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Ю.Ком" (81560, Львівська область, Городоцький район, с.Бучали, вул.Вокзальна, 357-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (юридична адреса: 04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 27Т, адреса для листування: 02096, м.Київ, Харківське шосе,49, ) 129 611,77 дол. США простроченої заборгованості за кредитом, 15 023,99 дол. США заборгованості по процентам.

3. Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Ю.Ком" (81560, Львівська область, Городоцький район, с.Бучали, вул.Вокзальна, 357-А, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 61 267,70 грн.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 08.02.16р.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Мороз Н.В.

Суддя Петрашко М.М.