РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/31188/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/31188/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.»;

до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк»;

про стягнення 82 040,47 грн.

Представники сторін:

від позивача: Кучерук Н.С., довіреність б/н від 01.10.2015р.;

від відповідача: Вірченко В.В., довіреність б/н від 03.09.2015р.;

Павлюк С.В., довіреність б/н від 01.07.2015р.

обставини справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про стягнення 82 040,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 107669 банківського рахунку від 27.11.2008р., відповідач обмежив право позивача на вільне розпорядження грошовими коштами, не виконавши платіжні доручення на загальну суму 82 040,47 грн., які були отримані банком з використанням системи дистанційного обслуговування «клієнт-банк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31188/15, розгляд справи призначений на 14.01.2016р.

13.01.2016р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву та клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Раду національної безпеки і оборони України, Адміністрацію Президента України, Національний банк України.

У судовому засіданні 14.01.2016р., розглянувши клопотання представника відповідача та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотань про залучення до участі у розгляді справи третіх осіб та про задоволення клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 14.01.2016р. суд відклав розгляд справи на 04.02.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів, зокрема, витребувано на підставі даної ухвали у Ради національної безпеки і оборони України інформацію: чи були відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015р. «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 16.09.2015р. № 549/2015, застосовані до товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

03.02.2016р. через відділ діловодства суду від Заступника секретаря Ради національної безпеки і оборони України отримано інформацію на вимогу ухвали суду від 14.01.2016р.

В судовому засіданні 04.02.2016р. представник позивача подав суду письмові пояснення на відзив відповідача, в яких зазначено, що рішення Ради національної безпеки і оборони України є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, до яких відповідач не відноситься, в зв'язку з чим посилання відповідача, що підставами невиконання розрахункових операцій є виконання рішення РНБО від 02.09.2015р. та рішення НБУ від 01.10.2015р. № 654 суперечать Конституції України, Податковому кодексу України та Цивільному кодексу України. Також, позивач зазначив, що жодним законодавчим актом не передбачено обмежень на виконання розрахункових операцій позивача, у тому числі щодо сплати податків, однак обмеження відповідачем прав позивача щодо розпоряджання коштами перешкоджає останньому виконувати обов'язок зі сплати податків.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2008 року між позивачем Клієнт) та відповідачем (Банк) було укладено договір банківського рахунку № 107669, відповідно до п.1.1 якого Банк відповідно до чинного законодавства України відкриває Клієнту поточний рахунок, і після отримання від податкового органу про взяття рахунку на облік здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта.

Відповідно до п.2.2.1 договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку за умови дотримання вимог чинного законодавства України, крім випадків примусового списання (стягнення). Операції по рахунку можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених законодавством України.

За умовами п.2.3.2 договору, банк зобов'язаний своєчасно протягом операційного часу та з урахуванням сум, що надходитимуть на рахунок протягом операційного дня (поточні надходження), здійснювати розрахункові операції відповідно до вимог чинного законодавства України, що регламентують порядок здійснення безготівкових розрахунків в національній та іноземних валютах.

Спір виник у зв'язку з тим, що Банк не виконує взяті на себе зобов'язання за договором щодо розрахунково-касового обслуговування відповідача за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» (iFOBS) за відкритим відповідачу поточним рахунком щодо перерахування грошових коштів на суму 82 040,47 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог, пояснюючи тим, що невиконання платіжних доручень відповідача ґрунтується на Законі України «Про санкції», рішенні Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015р., яке 22.09.2015р. введено в дію Указом Президента України № 549/2015 від 16.09.2015р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», на підставі яких товариство позивача внесено до переліку осіб, щодо яких застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.

На виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015р. Національний банк України прийняв постанову № 654 від 01.10.2015р. «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», якою було заборонено банкам у виконанні розрахункових документів на переказ коштів осіб, щодо яких застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.

З огляду на викладене, обмеження прав позивача розпоряджатися рахунками відбувається внаслідок застосування до клієнта санкцій у формі «блокування активів», а не з вини відповідача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з приписами статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Верховна Рада України, прийняла Закон України «Про санкції», виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, констатуючи, що пріоритетами національних інтересів України є, зокрема, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами світу в інтересах України, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров'ю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про санкції» встановлено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України. органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 106 Конституції України встановлено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» (далі - РНБО), прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про санкції», рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб'єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1 - 21, 23 - 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про санкції». РНБО прийняла рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введено в дію Указом Президента України від 16.09.2015р. № 549/2015 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно з п. 3 такого рішення РНБО, Кабінету Міністрів України разом зі Службою безпеки України, за участю Національного банку України та Генеральної прокуратури України доручено забезпечити реалізацію і моніторинг ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), передбачених пунктом 2 цього рішення.

Водночас, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.

Частиною 1 ст. 40 названого Закону передбачено, що Національний банк встановлює правила, форми і стандарти розрахунків банків та інших юридичних і фізичних осіб в економічному обігу України із застосуванням як паперових, так і електронних документів, а також платіжних інструментів та готівки, координує організацію розрахунків, дає дозволи на здійснення клірингових операцій та розрахунків.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Так, 01.10.2015р. Національний банк України, керуючись Законами України «Про санкції» та «Про Національний банк України», Указом Президента України від 16.09.2015р. №549/2015 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», прийняв постанову № 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», відповідно до підпунктів 5, 6 пункту 1, абз. 2, 4, 5, 7, 8, 10 підпункту 7 пункту 1, відповідно до якої банкам України:

- вжити заходів щодо запобігання виведенню за межі України капіталу особами, зазначеними в санкційному списку, до яких застосовано санкцію «запобігання виведенню капіталів за межі України»;

- зупинити виконання фінансових зобов'язань на користь осіб, зазначених у санкційному списку, до яких застосовано санкцію "зупинення виконання економічних та фінансових зобов'язань", - у повному обсязі, а на користь осіб, до яких застосовано санкцію "зупинення виконання економічних та фінансових зобов'язань (заборона надавати кредити, позики, фінансову допомогу, гарантії; заборона здійснювати кредитування через купівлю цінних паперів; заборона придбання цінних паперів)", - в частині переліку заходів, визначених санкцією: надання кредитів, у тому числі через купівлю цінних паперів, позик, фінансової допомоги, гарантій; придбання цінних паперів;

- заблокувати кошти/зупинити фінансові операції осіб, зазначених у санкційному списку, зокрема, банк зобов'язаний відмовити у виконанні розрахункового документа клієнту, зазначеному в санкційному списку, що є ініціатором переказу та до якого застосовані санкції «блокування активів», «зупинення фінансових операцій» та/або «запобігання виведенню капіталів за межі України»;

- банк зобов'язаний відмовити особі, зазначеній у санкційному списку, до якої застосовані санкції «блокування активів» та/або «зупинення фінансових операцій», у здійсненні операції за її банківським рахунком з використанням електронного платіжного засобу;

- банк зобов'язаний відмовити клієнту у виконанні будь-якого розрахункового документа на користь особи, зазначеної в санкційному списку, до якої застосовано санкцію «зупинення виконання економічних та фінансових зобов'язань»;

- банк повертає клієнту розрахунковий документ без виконання і проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на Закон України «Про санкції» та Указ Президента України від 16.09.2015 № 549/2015), що засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, який виконує функції контролера.

Вказана постанова набрала чинності з дня, наступного за днем опублікування в офіційному інтернет-представництві НБУ 2015, 10, № 01.10.2015, тобто 02.10.2015р.

Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, положення останньої стосуються, серед інших, діяльності банків, і встановлення певних правил в економічному обігу України із застосуванням відповідних інструментів для таких суб'єктів відноситься саме до повноважень НБУ.

В матеріалах справи міститься лист Заступника секретаря РНБО вих. № 192/23-7-3 від 29.01.2016р., отриманий на вимогу ухвали суду від 14.01.2016р., в якому підтверджено, що пунктом 98 додатка 2 до рішення Ради національної безпеки і охорони України від 2 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (позивач) передбачено застосування таких обмежувальних заходів:

- блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;

- запобігання виведенню активів за межі України;

- зупинення виконання економічних та фінансових зобов'язань;

- припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

- заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави.

З огляду на те, що РНБО прийняла рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введено в дію Указом Президента України, в межах Закону України «Про санкції», відповідно до якого таке рішення РНБО набирає чинності з моменту видання указу Президента України, а відтак є обов'язковим до виконання.

Водночас, Указ Президента України від 16.09.2015 № 549/2015, в силу вимог ч. 3 ст. 106 Конституції України, є обов'язковим до виконання на території України.

Отже, проаналізувавши доводи позивача та встановлені обставини справи, в контексті наведених норм, суд дійшов висновку, що постанова Національного банку України від 01.10.2015 № 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яка є чинною на час розгляду даної справи в суді, прийнята в межах Конституції України і Закону України «Про Національний банк України» та на виконання Закону України «Про санкції» і рішення РНБО «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а отже є обов'язковою для публічного акціонерного товариства «Альфа Банк».

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач відмовляє у виконанні розрахункового документа позивача на підставі чинної постанови Національного банку України від 01.10.2015 № 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», у суду відсутні підстави для визнання позовних вимог обґрунтованими.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.02.2016р.

Суддя А.І. Привалов