ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа № 925/1975/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Петрик І.О. за участю представників сторін: позивача -ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Полікор" до товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаси Трансбуд" про стягнення 115500,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 115500,00грн. передоплати, здійсненої позивачем на підставі виписаного відповідачем рахунку-фактури від 26.06.2015 № ЧТ-0000051 на оплату плитки тротуарної "Старий город" в кількості 1100 м кв.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 26.06.2015 товариством були перераховані відповідачу кошти в сумі 115500 грн. на оплату плитки тротуарної "Старий город" (далі - товар), проте, відповідач своїх зобов'язань згідно вищевказаного рахунку-фактури не виконав, чим порушив вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, відзиву на позов суду не подавав. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Ч.1 ст.181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно виписаного відповідачем рахунку-фактури № ЧТ-0000051 від 26 червня 2015 р. позивачем було перераховано відповідачу кошти в розмірі 115500 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.06.2015 № 11160 із відміткою призначення платежу: "за плитку тротуарну зг.рах.51 від 26.06.15р. у сумі 96250,00 грн., ПДВ - 20% 19250" (а.с.10).

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма. вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Судом встановлено, що у рахунку-фактурі вказано перелік, асортимент та кількість товару (тобто предмет договору), ціна за одиницю, загальна ціна, тобто є всі істотні умови, по яких досягнуто сторонами письмової згоди (а.с.11).

Ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст.664 Цивільного кодексу України передбачає, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Однак відповідач взяті на себе зобов'язання щодо поставки позивачу оплаченого товару не виконав.

13.07.2015 позивачем було направлено відповідачу вимогу № 94, в якій запропоновано термін поставки товару або повернення коштів у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги - 21 липня 2015 р. (а.с.12).

Доказів здійснення поставки товару або повернення коштів відповідач суду не надав.

Ст.ст. 173, 174, 181, 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 625, 655, 692, 712 ЦК України містять такі положення:

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта ( виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три відсотки річних від простроченої суми. якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншим строк оплати товару, та сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства суд приходить до наступних висновків.

Господарські зобов'язання між сторонами виникли на підставі рахунку-фактури від 26.06.2015 № ЧТ-0000051. Цей правочин, виходячи з його умов, є договором поставки. Свої зобов'язання за цим договором позивач виконав належним чином та перерахував відповідачу кошти в розмірі 115500 грн.

Таким чином, у відповідача виникло зобов'язання щодо поставки оплаченого позивачем товару на умовах договору.

Однак відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України свої зобов'язання щодо поставки оплаченого позивачем товару належним чином не виконав і коштів в сумі 115500 грн. позивачу не повернув.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 115500 грн. передоплати за плитку тротуарну "Старий город" в кількості 1100 м кв., здійсненої позивачем на підставі рахунку-фактури від 26.06.2015 № ЧТ- 0000051 по платіжному дорученню від 26.06.2015 № 11160.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати на сплату судового збору в розмірі 1732,50 грн.

Судом з'ясовано, що при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір" в сумі 577,50 грн.

За приписами ст.7 Закону України "Про судовий збір" повернення судового збору повертається за клопотання особи, яка його сплатила.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49,82-85 ГПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаси Трансбуд" (АДРЕСА_1, 18029, код 39117977) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Полікор" (вул. Громова,146/10, м.Черкаси, 18000, код 21387397) - 115500 грн. передоплати та 1732,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.02.2016.

СУДДЯ К.І.Довгань