КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/17688/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участі представників:

від позивача: Шумейко Ю.О.. - представник

від відповідача: Радоуцька І.О. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі № 910/17688/15 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист»

до Фонду державного майна України

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпротурист» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України про визнання недійсним договору зберігання, укладений 08.12.2014 між Державним підприємством «Адміністративно-господарське підприємство» та Фондом державного майна України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі № 910/17688/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ПрАТ «Дніпротурист» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі № 910/17688/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Дніпротурист» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи та у зв'язку з порушенням норм матеріального права, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.01.2016.

У судовому засіданні 20.01.2016 оголошено перерву до 02.02.2016.

У судове засідання 02.02.2016 представники сторін з'явились та надали пояснення по суті спору.

Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні проти її доводів заперечував, вважаючи її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

08 грудня 2014 року між Державним підприємством «Адміністративно-господарське підприємство» (надалі - Зберігач) та Фондом державного майна України (надалі - Орган управління) був укладений договір зберігання (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Орган управління передає, а Зберігач приймає нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (літ.А-7, АІ-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1), загальною площею 11 650,7 кв.м. (надалі - майно), що розташована у м. Дніпропетровську по вул. Фучика, 30 та зобов'язується зберігати і повернути цей об'єкт в схоронності та в установлені цим Договором терміни.

08.12.2014 між сторонами Договору було складено Акта приймання-передачі за яким Зберігач прийняв на збереження державне майно.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач не є стороною Договору, однак зазначає, що сторонами при укладені Договору було допущено порушення чинного законодавства, на підставі яких Договір має бути визнано недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями п. 2.10. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що у випадку якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, при розгляді даного спору, враховуючи, що позивач не є стороною спору, має бути встановлено наявність факту порушення спірним Договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012р. у справі №20/5005/16045/2011 за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист», Відповідача-2: Дніпропетровської міської ради, відповідача-3 Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 Приватне акціонерне товариство «Укрпрофтур»; третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 Федерація професійних спілок України про визнання незаконним і скасування рішення та визнання права власності на нерухоме майно було вирішено:

Припинено провадження в частині позовних вимог про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 27.04.04 Дніпропетровському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Дніпротурист» на будівлю готелю «Рассвет», та про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності Дніпропетровського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Дніпротурист» на нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (літ. А-7, АІ-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1) розташовану у місті Дніпропетровську по вул. Фучика, 30 .

Решту позовних вимог заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено повністю: визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.04.04 року №978 «Про оформлення права власності Дніпропетровському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Дніпротурист» на об'єкт нерухомого майна за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, 30. «

Визнано за державою в особі Фонду державного майна України право державної власності на нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (ліг. А-7, А1-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1), загальною площею 11650,7 кв.м, що розташована у місті Дніпропетровську по вул. Фучика, 30 .

Витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з незаконного володіння Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист» нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (літ. А-7, А1-2, АІІ-2, АІП, а, а-1) загальною площею 11650,7 кв.м., розташовану у місті Дніпропетровську по вул. Фучика, 30.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2013 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2014 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 року також залишено без змін.

Також, станом на час розгляду справи постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2015 касаційну скаргу ПрАТ «Дніпротурист» залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 залишено без змін у справі № 20/5005/16045/2011 за заявою про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 за нововиявленими обставинами.

Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 09.08.2013 було відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2013 у справі №20/5005/16045/2011 з приводу витребування у власність держави в особі Фонду з незаконного володіння ПрАТ «Дніпротурист» нерухомого майна - будівлю готелю «Рассвет» (літ. А-7, АІ-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1) розташовану у місті Дніпропетровську на вул. Фучика, 30.

У зв'язку з тим, що рішення суду боржником самостійно виконано не було, державним виконавцем було призначено виконавчі дії з примусового виконання рішення суду.

Так, за Актом від 08.12.2014р. про вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та актом від 08.12.2014 р. передачі стягувачу, вилучених у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, рішення згідно з виконавчим документом було виконано фактично, на підставі чого державним виконавцем виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документу було закінчено по п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням, про що винесено відповідну постанову від 10.12.2014 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 26.05.2015р. за №38115761., нерухоме майно - будівля готелю «Рассвет» загальною площею 11650,7 кв.м, розташована у місті Дніпропетровську на вул. Фучика, 30, зареєстровано за державою в особі Фонду державного майна України за заявою від 15.05.2015р.

З наведеного вбачається, що майно, яке є предметом Договору було у власності позивача, однак, станом на дату подачі позовної заяви (відповідно до відбитку поштової організації на конверті в якому надійшла позовна заява 07.07.2015) спірне майно не належить позивачу, інших доказів наявності у позивача права володіння, користування чи розпорядження майном, яке є предметом спірного Договору сторонами не надано.

З наведеного вбачається, що спірний Договір не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з правового аналізу наведеної норми Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає залишенню без змін, однак з інших підстав.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, однак з інших підстав, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/17688/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/17688/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова