ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 922/6253/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ агропромислова асоціація "Агросвіт", м. Харків
до ТОВ "КУА "ДІКВ-Л", що діє в інтересах і за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Бізнес ресурс-2", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л", відповідно до якого просить суд визнати недійсним договір про надання позики № 8П-БР4 від 01грудня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" (, м. Харків, вул. Шекспіра, 24, літ «А-5»),який діє інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-4» (реєстраційний код за ЄДРІСІ 2331631) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агросвіт". Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/6253/15 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.12.2015 року.

14.12.2015 року позивачем подана заява про відмову від позову ( а.с.29).

21.12.2015р. позивачем подана заява про неприйняття заяви про відмову від позову. Суд ухвалою від 21.12.2015 р. відмовив у задоволені заяви про відмову від позову. ( а.с.106 -108).

04.01.2016 року позивачем подана заява про залишення позовної заяви без розгляду ( а.с.111-112).

05.01.2016 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву про визнання договору недійсним та пояснення по справі.

У судовому засіданні 19.01.2016 року оголошено перерву до 25.01.2016 року до 10:00 години.

У судовому засіданні 25.01.2016 року представник позивача не підтримав заяву про залишення позовної заяви без розгляду через відсутність такого процесуального права у позивача.

Представник позивача у призначеному судовому засіданні 25.01.2016 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також пояснив, що ТОВ Агропромислова Асоціація «АГРОСВІТ», як співзасновник ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт», вважає що загальні збори учасників ТОВ «ТД «АГРОСВІТ» не надавали згоду директору ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» на укладання договору про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., відповідно до якого позикодавець ТОВ «КУА «ДІКВ-Л» передав у власність ТОВ «ТД «АГРОСВІТ» - Позичальник грошові кошти у розмірі 53 000 000,00 грн., на підставі чого вважає, що зазначений договір підписаний директором Позичальника з перевищенням повноважень наданих йому Статутом товариства.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.01.2016 року проти позову заперечував у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та просив суд в задоволені позову відмовити. Позивач зазначив, що оспорюваний договір від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агросвіт" підписаний представником на підставі довіреності виданої директором, який мав всі необхідні на то повноваження, надані рішенням загальних зборів учасників ТОВ Торгівельний дім "Агросвіт", оформленим протоколом від 10.10.2014р., та статутом товариства. В поясненнях по справі відповідач також зазначив, що прийняття та часткове повернення позики, а також сплата відсотків за користування позикою свідчать про схвалення правочину останнім в розумінні ст.241 ЦК України. За таких обставин вважає позицію позивача необґрунтованою та недоведеною, такою, що свідчить про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсними, а також вказує на відсутність фактів, які б свідчили, що укладання оспорюваного договору порушило права та охоронювані інтереси позивача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги Позивача є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

10 жовтня 2014 р. були скликані загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім "Агросвіт", що підтверджується відповідним протоколом. На вказаних зборах були присутні всі учасники товариства позивача, які після обговорення одноголосно ухвали наступне рішення: надати директору товариства ОСОБА_1 попередню згоду на укладання, підписання правочинів щодо переведення боргу, відступлення права вимоги, позики, надання або отримання консультаційних послуг на будь-яких умовах з різними контрагентами. Вищезазначений протокол загальних зборів був підписаний всіма учасниками товариства позивача та скріплений печатками підприємств.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л», , що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шекспіра, 24, і діє в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-4», реєстраційний код за ЄДРІСІ 2331631, на підставі ліцензії АЕ 286973 вид. НКЦПФР 28.08.2014р., та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «АГРОСВІТ», , яке зареєстроване: 61002, Харківська обл., м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд. 5, ЛІТЕРА "Б-3", укладений договір про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р.

Позикодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» на підставі взятих на себе зобовязань в межах договору про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р. передало у власність позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «АГРОСВІТ» грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, а позичальник зобовязався повернути їх позикодавцю, а також сплатити проценти в встановленому розмірі та порядку.

Відповідно до п.2.1. договору про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р., з урахуванням додаткових угод, які є його невідємною частиною, сума позики становить 53 000 000,00 (пятдесят три мільйона грн. 00 коп.) грн.

Строк повернення Позики визначено п.4.1. цього договору, з урахуванням додаткових угод, які є його невідємною частиною до 31.12.2015 року.

Відповідно до п.1.4. зазначеного договору сторони гарантують, що для укладання цього Договору є всі належні повноваження керівників та дозволи інших органів управління сторін.

Згідно статті 143 Цивільного кодексу України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень.

Згідно ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч.1 ст.97 ЦК України, ч.1 ст.89 ГК України, ч.1 ст.23 Закону України «Про господарські товариства» управління товариством здійснюють його органи.

Відповідно до ч.2 ст.97 ЦК України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст.62 Закону України «Про господарські товариства» унормовано, що дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Пунктом 4.3. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «АГРОСВІТ», в редакції, яка діяла на дату укладання оспорюваного договору дата реєстрації 07.10.2014 року номер запису 7052773, визначена виключна компетенція загальних зборів учасників товариства, зокрема: погодження укладання договорів поруки, застави, позики, отримання кредиту, страхування, купівлі-продажу корпоративних прав, купівлі-продажу нерухомості, купівлі-продажу основних засобів товариства, цінних паперів.

Відповідно до підпункту 4.12.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «АГРОСВІТ» в редакції від 07.10.2014р. директор розпоряджається майном та грошовими коштами товариства, укладає договори, контракти, видає довіреності і т.п.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «АГРОСВІТ», оформленим протоколом від 10.10.2014 року, надано директору товариства попередню згоду на укладання, підписання правочинів щодо переведення боргу, відступлення права вимоги, позики, надання або отримання консультаційних послуг на будь-яких умовах з різними контрагентами.

Докази скасування рішення прийнятого10 жовтня 2014 р. загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «АГРОСВІТ» суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Договір про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., підписаний з боку ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» представником за довіреністю, виданою директором товариства 02.07.2014р., посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 зареєстровано в реєстрі за № 1827.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., підписаний представником ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» на підставі довіреності виданої директором товариства в межах повноважень, наданих рішенням загальних зборів ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ», а отже, підстави для визнання спірного договору недійсним з цього приводу відсутні.

Крім того, відповідач надав докази вчинення ТОВ Торгівельний дім «АГРОСВІТ» дій, які підтверджують погодження та подальше схвалення з боку товариства підписання оспорюваного договору в розумінні ст.241 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/5985/15 за позовом ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» до ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» про стягнення відсотків за користування позикою за договором про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., яке набрало законної сили, встановлені обставини на підтвердження того, що ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» своїми діями схвалило оспорюваний договір, про що свідчить факт прийняття ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» від ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» позики у розмірі 52 809 00,00 грн. та факт повернення ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» на рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» позики у розмірі 38 709 000,00 грн., а також сплата відсотків за користування позикою.

Також рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/5985/15, яке набрало законної сили, встановлені наступі обставини щодо Договору про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., а саме: «Судом при розгляді справи не встановлені обставини, які б свідчили про недійсність вищезазначеного договору позики. Крім того, відповідач визнав позов повністю, шляхом подання відповідної заяви.».

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.4 ст.35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

У п.п.3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що припис абзацу 1 частини 3 статті 92 ЦК України зобовязує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обовязку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (зазначене правило стосується правочинів що не отримали наступного схвалення особи, яку представляють).

У відповідності до п.п.3.4. зазначеної постанови Пленуму ВГСУ наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст.241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи зясувати повязані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути … або вчинення уповноваженим органом (посадовою особою) такої юридичної особи дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.і.)

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України у листі від 01.04.2015р. «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.11116 ГПК України, за ІІ півріччя 2014 р.» у пунктів 3, 5 розділу «Учасники судового процесу», саме: частиною 1 ст.241 ЦК України встановлено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення цього правочину. Так, оскільки подальші дії товариства свідчать про схвалення договору, він вважається дійсним, незважаючи на підписання цього договору директором товариства з перевищенням повноважень (постанова Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі № 3-68гс14).

У вказаній постанові Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі № 3-68гс14 ВСУ висловив правову позицію про те, що сплата позивачем та отримання відповідачем коштів свідчать про схвалення оспорюваного договору, а отже відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору, укладеного представником з перевищенням повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що позовна заява ТОВ Агропромислова асоціація «АГРОСВІТ» не містить фактів, які б свідчили, що укладання оспорюваного договору порушило права та охоронювані інтереси позивача.

В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законі інтереси якої порушено вчиненням правочину.

26.12.2013р. Верховним Судом України при розгляді справи №6-94ЦС13 зроблений правовий висновок, відповідно до якого однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст.203 ЦК України 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 28.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_5