РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 Справа №910/30171/15
За позовом Приватного малого підприємства "Пульс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой"

про стягнення суми у розмірі 60 000,00 грн.

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Гавриленко Я.С. - за довіреністю від 20.08.2014р.;

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 28 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного малого підприємства "Пульс" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой" (відповідач) про стягнення 60 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним отримання відповідачем грошових коштів, оскільки після їх перерахування в якості авансу не виконував будь-яких робіт, враховуючи, погодження виконання робіт за рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 14.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/30171/15. Розгляд справи призначено на 13.01.2016 року.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016 року, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав усні пояснення, відповів на запитання суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 року розгляд справи відкладено на 28.01.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000004 від 14.04.2015 року на суму 60 000,00 грн. за виконання підготовчих робіт на будівельному майданчику.

14.04.2015 року Приватним малим підприємством «Пульс» за рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 14.04.2015 року було оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Омегастрой» грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 333.

29.10.2015 року позивач звернувся до відповідача із претензією, у якій просив останнього повернути отримані грошові кошти, які були сплачені, в т.ч., за рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 14.04.2015 року (копії опису вкладення та фіскального чеку на підтвердження направлення претензії долучено до матеріалів справи).

04.11.2015 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, сплачених за рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 14.04.2015 року в розмірі та повідомив про розірвання договору за вказаних рахунком.

Позивач стверджує, що відповідачем на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України було безпідставно набуто грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн., у зв'язку із чим просить повернути зазначені грошові кошти.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, головною ознакою укладення сторонами договору у спрощений спосіб є підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Доказів на підтвердження виконання робіт, обумовлених рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 14.04.2015 року та прийняття таких робіт позивачем відповідач не надав.

Крім того, доказів підписання між сторонами договору підряду у письмовій формі, відповідачем також не надано.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем згідно рахунку-фактури № СФ-0000004 від 14.04.2015 року на оплату робіт на суму 60 000,00 грн., було перераховано вказані грошові кошти відповідачеві, що підтверджується платіжним дорученням № 333 від 14.04.2015 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

З урахуванням викладеного, положень ст.ст. 530, 1212 Цивільного кодексу України відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання з повернення грошових коштів в сумі 60 000,00 грн.

Враховуючи, що між сторонами належним чином жодних договорів не укладено, відповідачем не надано доказів виконання робіт на перераховану суму, враховуючи, що кошти позивачем перераховувались на підставі виставленого рахунку-фактури № 333 від 14.04.2015 року, суд дійшов висновку, що грошові кошти в сумі 60 000,00 грн. є безпідставно отриманими і підлягають поверненню позивачу.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218,00 грн. відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омегастрой" (01033, м. Київ, вулиця м. Пимоненка, будинок 4, ідентифікаційний код 38900066) на користь Приватного малого підприємства "ПУЛЬС" (03045, м. Київ, вулиця Новопирогівська, будинок 60, ідентифікаційний код 19261832), грошові кошти: 60 000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень) та 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/30171/15.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02.02.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало