ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" лютого 2016 р.Справа № 924/1954/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" м.Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення 72822,11 грн., з яких: 42549,31 грн. - основний борг; 2113,14 грн. - 3% річних; 28159,66 грн. інфляційні втрати

Представники сторін:

позивача: Кондрук С.Р.- представник за довіреністю від 01.12.15 р.

відповідача: ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець

В судовому засіданні у відповідності до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 101997,28 грн., з яких: 42549,31 грн. - основний борг; 28957,01 грн. - пеня; 2113,23 грн. - 3% річних; 28377,73 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 10.02.2016р. прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим предметом розгляду спору стало стягнення 78956,48 грн., з яких: 42549,31 грн. - основний борг, 6134,37 грн. - пеня, 2113,14 грн. - 3% річних та 28159,66 грн. - інфляційні втрати.

Також ухвалою від 10.02.2016р. припинено провадження у справі в частині стягнення 6134,37 грн. пені у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №2714/1Сх від 29.04.2014р., на виконання якого постачальник (позивач) зобов'язався поставити та передати у власність покупця товар, а покупець (відповідач) зобов'язався прийняти товар і сплатити його вартість на умовах договору.

Зазначає, що позивач на виконання зобов'язань за договором здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 51079,45 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Вказує, що відповідач в порушення умов договору за отриманий товар розрахувався невчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим в останнього утворилася заборгованість в розмірі 42549,31 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач в судовому засіданні та у письмовому відзиві не заперечує проти наявності основного боргу, однак заперечує проти нарахувань 3% річних та інфляційних втрат.

Розглядом матеріалів справи, господарським судом встановлено наступне:

Приватне підприємство "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" є юридичною особою, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.05.2015р.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.12.2015р.

29.04.2014р. між приватним підприємством "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено договір поставки №2714/1Сх, відповідно до умов якого, постачальник в порядку та на умовах, визначених договором зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти товар і сплатити його вартість на умовах договору (п. 1.1. договору).

Предметом постачання є труба: ГОСТ 10704-91, ГОСТ 8732-78, ГОСТ 10705-80, ГОСТ 3262-75 у кількості, асортименті і за ціною, що вказані у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 3.4. договору розрахунки здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактичним постачанням товару покупцю, можлива передплата.

Перехід права власності на товар, а також ризиків його втрати та пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати відвантаження. Датою відвантаження вважається дата виписки видаткової накладної (п. 3.5. договору).

Пунктами 4.1., 4.3. договору передбачено, що ціна за одиницю товару з'ясовується при кожному відвантаженні окремо. Орієнтовна вартість договору складає 600000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 100000,00 грн.

Фактична вартість договору складається із вартості фактично отриманого товару у відповідності до видаткових накладних, за весь термін його дії (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і даним договором (п. 6.4. договору).

Згідно з п. 10.1., 10.2. договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг з моменту підписання та закінчується 31.12.2014р. У випадку не виконання або неналежного виконання сторонами (стороною) своїх зобов'язань за договором, термін дії його триває до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Позивач на виконання зобов'язань за договором здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 51079,45 грн., що підтверджується видатковими накладними: №Сх-0000144 від 30.04.2014р. на суму 1530,14 грн., №Сх-0000155 від 08.05.2014р. на суму 2175,30 грн., №Сх-0000204 від 05.06.2014р. на суму 5733,00 грн., №Сх-0000222 від 18.06.2014р. на суму 19836,00 грн., №Сх-0000233 від 26.06.2014р. на суму 21805,01 грн., а також відповідними податковими накладними.

Позивачем були виставлені рахунки-фактури на оплату товару, а саме: №СХ-0000149 від 29.04.2014р. на суму 1530,14 грн., №Сх-0000155 від 07.05.2014р. на суму 2175,30 грн., №Сх-0000212 від 05.06.2014р. на суму 5733,00 грн., №Сх-0000231 від 17.06.2014р. на суму 19836,00 грн., №Сх-0000251 від 26.06.2014р. на суму 21805,01 грн.

Відповідач частково здійснив оплату поставленого товару в розмірі 8530,14 грн., що підтверджується банківськими виписками, зокрема: від 29.04.2014р. на суму 1530,14 грн., від 16.09.2014р. на суму 1000,00 грн., від 06.04.2015р. на суму 2000,00 грн., від 08.10.2015р. на суму 4000,00 грн.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов'язань за договором поставки в повному обсязі не виконав, позивач звернувся з позовом про стягнення 42549,31 грн. основного боргу; 2113,14 грн. - 3% річних та 28159,66 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2014р. між приватним підприємством "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено договір поставки №2714/1Сх, відповідно до умов якого, постачальник в порядку та на умовах, визначених договором зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти товар і сплатити його вартість на умовах договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 265 ГК України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається.

Як слідує з матеріалів справи, позивач на виконання зобов'язань за договором здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 51079,45 грн., що підтверджується видатковими накладними: №Сх-0000144 від 30.04.2014р. на суму 1530,14 грн., №Сх-0000155 від 08.05.2014р. на суму 2175,30 грн., №Сх-0000204 від 05.06.2014р. на суму 5733,00 грн., №Сх-0000222 від 18.06.2014р. на суму 19836,00 грн., №Сх-0000233 від 26.06.2014р. на суму 21805,01 грн., а також відповідними податковими накладними.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що розрахунки здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактичним постачанням товару покупцю.

Судом беруться до уваги положення ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 19.08.2014р. №3-78гс14, від 30.09.2014 року № 3-121гс.).

Також судом враховується позиція Вищого господарського суду України, викладена в Інформаційному листі від 17.07.2012 №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу. Зокрема, ВГС України зазначено, що якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011).

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 № 9/252-10).

З огляду на вищевикладене, позивач зобов'язаний був здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару.

Відповідачем за період з 29.04.2014р. по 08.10.2015р. було сплачено позивачу за поставлений товар грошові кошти в розмірі 8530,14 грн., що підтверджується банківськими виписками, зокрема: від 29.04.2014р. на суму 1530,14 грн., від 16.09.2014р. на суму 1000,00 грн., від 06.04.2015р. на суму 2000,00 грн., від 08.10.2015р. на суму 4000,00 грн.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов'язань щодо оплати одержаного товару належним чином не виконав, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 42549,31 грн., що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Тому вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 42549,31 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку від 01.02.2016р. позивачем правомірно нараховано 3% річних в розмірі 2113,14 грн. Нарахування здійснено по кожній поставці товару з урахуванням проплат та норм чинного законодавства. Тому заявлена до стягнення сума 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3.1. вказаної постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013р. інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Як слідує із розрахунку від 01.02.2016р., позивачем вірно здійснено нарахованння інфляційних втрат в розмірі 28159,66 грн. по кожній поставці товару з урахуванням проплат та норм чинного законодавства. Таким чином, заявлена до стягнення сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в сумі 72822,11 грн., з яких: 42549,31 грн. - основний борг; 2113,14 грн. - 3% річних; 28159,66 грн. інфляційні втрати є правомірними, підтверджені наявними у справі доказами, ґрунтуються на приписах чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.с т. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" м.Дніпропетровськ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про стягнення 72822,11 грн., з яких: 42549,31 грн. - основний борг; 2113,14 грн. - 3% річних; 28159,66 грн. інфляційні втрати задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" (м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, 47, ) 42549,31 грн. (сорок дві тисячі п'ятсот сорок дев'ять гривень 31 коп.) боргу, 2113,14 грн. (дві тисячі сто тринадцять гривень 14 коп.) 3% річних, 28159,66 грн. (двадцять вісім тисяч сто п'ятдесят дев'ять гривень 66 коп.) інфляційних втрат; 1529,97 грн. (одна тисяча п'ятсот двадцять дев'ять гривень 97 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено: 10.02.2016р.

Суддя О.Є. Танасюк

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, приватне підприємство "Науково-виробниче підприємство "Голіаф" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Свердлова, 47) .

3 - відповідачу, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).