ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.02.16 Справа № 904/10994/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЛЛЕНІУМ", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОМЕТРОБУД", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник

ОСОБА_2 - представник за дов. б/н від 17.12.15

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілленіум" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" про стягнення основного боргу у розмірі 77387, 20 грн., трьох відсотків річних у сумі 6671, 73 грн. та 59984, 20 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу товарів № 01/04-05 від 01.04.2005 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 25.01.2016.

25.01.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд застосувати сплив трьох років позовної давності щодо вимог про сплату грошових коштів за поставлений товар згідно видаткових накладних № М-00002478 від 30.11.2012 на суму 10742, 80 грн., № М - 00002507 від 13.12.2012 на суму 5350 грн., № М-00002510 від 14.12.2012 на суму 10935, 40 грн. та № М-00002517 від 20.12.2012 на суму 5350 грн., визнав існування заборгованості у розмірі 29365, 60 грн., трьох відсотків річних у сумі 2530, 90 грн. та інфляційних збитків у розмірі 22711, 63 грн., всього в сумі 56608, 13 грн. У даному відзиві відповідач також просив суд, на підставі ст. 121 ГПК України, відстрочити виконання рішення суду до 31.08.2016. До відзиву на позов відповідач додав заяву про застосування строків позовної давності від 25.01.2016.

25.01.2016 позивач подав до суду розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних до позовної заяви, в якій здійснив вищезазначені розрахунки у період по 07.12.2015.

Відповідності до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Щодо поданого позивачем розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних до позовної заяви, то судом враховано п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, де зазначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Таким чином, поданий позивачем розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних до позовної заяви, розцінюється судом як заява про збільшення розміру позовних вимог.

Право позивача на збільшення або зменшення розміру позовних вимог може бути реалізоване до прийняття рішення у справі шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватись із ст. 54 ГПК України, з доданням до неї документів, зазначених у ст. 57 ГПК України.

Дана заява не була прийнята судом до розгляду, оскільки до неї не надано документів, передбачених ст. 57 ГПК України, а саме, доказів направлення даної заяви відповідачеві.

У судовому засіданні 25.01.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 01.02.2016, у судовому засіданні 01.02.2016 було оголошено перерву до 02.02.2016 та зобов'язано позивача надати пояснення щодо періоду нарахування штрафних санкцій.

02.02.2016 позивач подав до суду новий розрахунок інфляції та трьох відсотків річних до позовної заяви, в якій здійснив вищезазначені розрахунки у період по 01.02.2016.

Поданий позивачем новий розрахунок інфляції та трьох відсотків річних до позовної заяви, розцінюється судом як заява про збільшення розміру позовних вимог.

Дана заява не була прийнята судом до розгляду, оскільки до неї не надано документів, передбачених ст. 57 ГПК України, а саме, доказів направлення даної заяви відповідачеві.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 02.02.2016 не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 01.02.2016 (арк. с. 115).

У судовому засіданні 02.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілленіум" (далі - позивач, продавець) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпрометробуд" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дніпрометробуд" (далі - відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу товарів № 01/04-05 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю товар згідно договору, а покупець зобов'язується прийняти його на умовах передбачених даним договором.

Згідно з п. 3.2 договору умови поставки товару - доставка автомобільним транспортом покупця на його будівельні об'єкти.

Оплата товару покупцем здійснюється на підставі виставлених рахунків-фактур, які видаються продавцем на кожну партію товару, який поставляється (п. 4.1 договору).

На виконання умов договору, позивач 30.11.2012 по 13.05.2013 поставив, а відповідач. на підставі довіреностей, копії яких містяться у матеріалах справи (арк. с. 15, 18, 21, 24, 27, 30, 33, 36), прийняв товар на загальну суму 77743, 80 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (арк. с. 14, 13, 20, 23, 26, 29, 32, 35).

Також, позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату вищезазначеної суми (арк. с. 13, 16, 19, 22, 25, 28, 31, 34).

Як зазначає позивач, відповідач здійснив лише часткову оплату вартості поставленого товару, а саме у сумі 356, 60 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений з 30.11.2012 по 13.05.2013 товару у розмірі 77387, 20 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 25.01.2016, відповідачем надано докази часткової оплати поставленого згідно представлених видаткових накладних товару на суму 16000 грн. (банківські виписки по особовому рахунку арк. с. 103-105).

У відзиві на позовну заяву відповідач також частково визнав заборгованість у розмірі 29365, 60 грн.

Відповідно до частин першої та п'ятої ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 32378, 20 грн., господарський суд зазначає наступне.

25.01.2016 відповідач звернувся до суду із заявою про застосування спливу строку позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 32378, 20 грн. за видатковими накладними № М-00002478 від 30.11.2012 на суму 10742, 80 грн., № М - 00002507 від 13.12.2012 на суму 5350 грн., № М-00002510 від 14.12.2012 на суму 10935, 40 грн. та № М-00002517 від 20.12.2012 на суму 5350 грн.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане (абзац перший п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013; далі - Постанова).

Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілленіум" звернулось з позовом до суду 23.12.2015, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області (арк. с. 3).

Оплата товару покупцем здійснюється на підставі виставлених рахунків-фактур, які видаються продавцем на кожну партію товару, який поставляється (п. 4.1 договору).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищевикладене, прострочення відповідача з оплати поставленого товару за видатковими накладними № М-00002478 від 30.11.2012 на суму 10742, 80 грн., № М - 00002507 від 13.12.2012 на суму 5350 грн., № М-00002510 від 14.12.2012 на суму 10935, 40 грн. та № М-00002517 від 20.12.2012 на суму 5350 грн. виникло 01.12.2012, 14.12.2012, 15.12.2012 та 21.12.2012 відповідно.

З огляду на викладене, строк позовної давності по вимогам з оплати поставленого товару згідно договору купівлі-продажу товарів № 01/04-05 від 01.04.2005 на підставі видаткових накладних № М-00002478 від 30.11.2012 на суму 10742, 80 грн., № М - 00002507 від 13.12.2012 на суму 5350 грн., № М-00002510 від 14.12.2012 на суму 10935, 40 грн. та № М-00002517 від 20.12.2012 на суму 5350 грн. сплив 01.12.2015, 14.12.2015, 15.12.2015 та 21.12.2015 відповідно.

Отже, вимога про стягнення боргу за поставлений товару згідно вищезазначених видаткових накладних на загальну суму 32378, 20 грн. є такою, що не підлягає задоволенню судом у зв'язку із спливом позовної давності.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання товару за видатковими накладними № М-00002525 від 27.12.2012, № М-00000016 від 18.01.2013, № М-00000062 від 26.02.2013 та № М-00000250 від 13.05.2013 та не надано доказів повної його оплати на суму 29365, 60 грн., а відтак, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів часткової оплати, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає частковому задоволенню у розмірі 29365, 60 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 01.12.2012 по 07.12.2015 у розмірі 6671, 73 грн. та інфляційні втрати за період листопад 2012 - грудень 2015 у сумі 59984, 20 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

У пункті 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) передбачено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з урахуванням вищевикладених обставин щодо встановлення суми основного боргу, задовольняє дані вимоги частково, а саме три відсотки річних у розмірі 2530, 90 грн. та інфляційні втрати у сумі 22711, 63 грн.

Щодо заяви відповідача, викладеній у відзиві на позовну заяву, про відстрочку виконання рішення суду до 31.08.2016, господарський суд зазначає настпуне.

У відзиві на позов відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі до 31.08.2016. Дану заяву відповідач обґрунтовує тим, що ПАТ "Дніпрометробуд" належить до суб'єктів господарювання державного сектору економіки, оскільки державна частка у статутному капіталі підприємства перевищує п'ятдесят відсотків. Станом на січень 2016 року фінансування на оплату робіт по будівництву метрополітену не надходило і будь-яких платежів за виконані у період з серпня 2014 року по січень 2016 включно роботи не здійснено, що відповідач підтверджує довідкою про відсутність бюджетного фінансування (арк. с. 91). Як наслідок, діяльність ПАТ "Дніпрометробуд" залишається збитковою (арк. с. 89-90).

Представник позивача заперечив проти задоволення вищезазначеної заяви відповідача, надав усні пояснення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При розгляді заяви відповідача про відстрочку виконання рішення, судом враховано правові позиції, що викладені в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 9). Так, у пункті 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 зазначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати отриманого товару, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність ПАТ "Дніпрометробуд" і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, передбаченого договором. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446.

З урахуванням вищенаведених норм, господарський суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що обставини, на які відповідач посилається як на підставу відстрочки виконання рішення суду у даній справі, є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності відповідачем, яку він здійснює на свій ризик. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності. Задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду до 31.08.2016 призведе до надання переваг відповідачу в порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

За викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача, викладену у відзиві на позов, про відстрочку виконання рішення у даній справі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 819, 12 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шмідта, 5; ідентифікаційний код 04880239) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілленіум" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 42/т; ідентифікаційний код 31002165) основний борг у розмірі 29365, 60 грн., три відсотки річних у сумі 2530, 90 грн., інфляційні втрати у розмірі 22711, 63 грн. та 819, 12 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08.02.2016

Суддя ОСОБА_3