РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/32755/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МАКРОН"
доТовариства з обмеженою відповідальністю ""Лізингова компанія Еталон
простягнення 58 130, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Морозов М.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:Бєльський В.М. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКРОН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія Еталон" про стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 58 130, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "МАКРОН" здійснило помилковий платіж на користь відповідача у розмірі 58 130, 00 грн. з рахунку підприємства із призначенням платежу комісія за організацію згідно угоди № 003036 від 26.11.2015 року, хоча жодних угод між підприємствами не було, рахунки-фактури не отримувались. Тому позивач з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32755/15 та призначено справу до розгляду на 29.01.2016 р.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із знаходженням представника позивача за межами України.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.01.2016 року проти позову заперечив, надав усні пояснення по справі.

Оскільки сторонами не виконано вимоги ухвали від 29.12.2015 року, суд дійшов висновок про неможливість повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, тому вирішив відкласти розгляд на 10.02.2016 року.

09.02.2016 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив.

Безпосередньо у судовому засіданні 10.02.2016 року, представник відповідача наполягав на позові, надав усні пояснення по справі.

Суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 10.02.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача та третю особу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2015 року ТОВ "МАКРОН" здійснило платіж на користь ТОВ "Лізингова компанія Еталон" у розмірі 58 130, 00 грн., з призначенням платежу комісія за організацію згідно угоди № 003036 від 26.11.2015 року. Цей факт підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 63 від 26.11.2015 року.

За твердженням позивача грошові кошти ним були перераховані помилково, оскільки між ТОВ "МАКРОН" та ТОВ "Лізингова компанія Еталон" на момент перерахування вказаних коштів були відсутні будь-які фінансово-господарські відносини.

Згідно позовної заяви, між громадянином ОСОБА_3, який є директором ТОВ "МАКРОН" (лізингоодержувач) та ТОВ "Лізингова компанія Еталон" (лізингодавець) 26.11.2015 року було укладено Договір фінансового лізингу № 003036. Відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно умов договору.

Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: Комісії за організацію, Авансового платежу, Комісії за Передачу Предмета лізингу (п. 5.1. договору).

Розмір Комісії за організацію та Комісії за Передачу Предмета лізингу встановлюється додатком № 1 до договору (п. 5.4).

Відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 0030036 від 26.11.2015 року, розмір Комісії за організацію становить 58 130, 00 грн.

Таким чином, на виконання умов договору лізингу ОСОБА_3 перерахував кошти на рахунок ТОВ "Лізингова компанія Еталон" у розмірі 58 130, 00 грн.

Але, згідно доводів позивача, Директор ТОВ "МАКРОН" внаслідок помилки, виконав вказаний вище платіж не з власного поточного рахунку, а за рахунок юридичної особи.

27.11.2015 р. позивачем було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія Еталон" вимогу про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 58 130, 00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ "МАКРОН".

Однак відповіді на свою вимогу позивач не отримав, у зв'язку з чим і виникла необхідність врегулювання спору у судовому порядку.

Отже, неповернені грошові кошти в розмірі 58 130, 00 грн. є предметом даного судового спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимога позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

-по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

-по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

-по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача зазначив, що відповідно до п. 4.4.6. договору, лізингоодержувач має право здійснювати сплату лізингових платежів чи їх частин через третю особу з відповідним обґрунтуванням призначення такого платежу.

Частиною 1 ст. 528 ЦК України передбачено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, кодексу, інших актів цивільного законодавства не випливає обов'язок виконати зобов'язання особисто.

Таким чином, відповідач вважає, що застосовувати правові норми, передбачені ст. 1212 ЦК України в даному випадку неможливо, оскільки позивач, як третя особа, виконав зобов'язання лізингоодержувача по договору, шляхом перерахування коштів в сумі 58 130, 00 грн. на рахунок відповідача, про що свідчить платіжне доручення № 63 від 26.11.2015 року.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено наявність правових підстав для знаходження грошових коштів у розмірі 58 130,00 грн. у відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 387, 528, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКРОН" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 15.02.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко