ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2016 р.Справа № 916/4949/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ"

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності №14-135 від 13.05.2014р., ОСОБА_2 згідно довіреності №14-182 від 15.07.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності №21/17 від 04.01.2016р.

В судовому засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності №14-182 від 15.07.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності №21/17 від 04.01.2016р.

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "ОДЕСАГАЗ" про стягнення інфляційних втрат у сумі 14 503 122грн. 98коп. та 3% річних у сумі 933 488грн. 44коп.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

31 січня 2011р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №14/161/11, згідно якого Постачальник зобовязується передати Покупцеві в 2011 році імпортований природний газ, надалі газ, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Покупця, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1 цього договору. Договір набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та поширює дію на відносини, що склались між Сторонами з 1 січня 2011р. і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2011р. включно, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного виконання.

Згідно п. 2.1 Договору, Постачальник передає Покупцеві в 2011 році газ з урахуванням вартості його транспортування магістральними трубопроводами в обсязі до 30 147,300 тис. куб. м.

30 вересня 2011р. між сторонами по справі була укладена Додаткова угода №4 до договору про закупівлю природного газу №14/161/11 від 31.01.2011р., відповідно якої сторони дійшли згоди доповнити п.2.1 Договору пунктом 2.1.1 та викласти його у наступній редакції: Постачальник передає Покупцеві газ в обсязі до 59 732,485 тис. куб.м.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що приймання-передача газу, його документальне оформлення та звітність здійснюються відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.10.01 № 677. Приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцеві у відповідному місці поставки, оформлюється актами приймання-передачі газу.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 145 552 188грн. 16коп. за період з січня 2011р. по березень 2012р., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2011р. №01/11-24-ВТВ, від 25.02.2011р. №02/11-24-ВТВ, від 29.03.2011р №03/-11-24-ВТВ, від 29.04.2011р. №04/11-24-ВТВ, від 30.04.2011р. №04/11-24-ВТВ-2, від 30.05.2011р. №05/11-24-ВТВ, від 29.06.2011р. №06-11-24-ВТВ, від 30.06.2011р. № 06.1/11-24-ВТВ, від 29.07.2011р., №07/11-24-ВТВ, від 31.07.2011р. №07.1/11-24-ВТВ, від 31.08.2011р., №08/11-24-ВТВ, від 30.09.2011р. №09/11-24-ВТВ, від 31.10.2011б/н (з 01 по 10 жовтня 2011р.), від 31.10.2011р. б/н ( з 11 по 31 жовтня 2011р.), від 30.11.2011р. б/н (за січень 2012р.), від 29.02.2012р. б/н (за лютий 2012р.), від 31.03.2012р. б/н (за березень 2012р.).

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за газ, з урахуванням вартості його транспортування, здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 15 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, за поставлений природний газ у період з січня 2011р. по березень 2012р. розраховувався з порушенням встановлених договором строків оплати поставленого природного газу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 14 503 122грн. 98коп. та 3% річних у розмірі 933 488грн. 44коп., які просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що законом та договором, укладеним між позивачем та відповідачем, не встановлена додаткова відповідальність у вигляді стягнення збитків понад штрафні санкції і, таким чином, задоволенню підлягають лише збитки не покриті санкціями. Представник відповідача зазначає, що розраховуючи суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, та нараховуючи 3% річних, позивач допускає юридичну та математичну помилки, та просить суд стягнути суми, які не підлягають стягненню. На думку відповідача, відповідно до вимог чинного законодавства боржник повинен сплатити ту суму боргу, яка існувала у нього на момент висування вимоги про її сплату з урахуванням встановленого індексу інфляції. Враховуючи те, що ця вимога була заявлена у позовній заяві, а боргу на цей момент не існувало, розрахунок інфляційних та 3% річних повинен бути зроблений виходячи з цієї суми, тобто з нуля, а не з загального обсягу платежів, що робились на виконання договору. У звязку з чим, на думку відповідача, вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 933 488грн. 44коп. та інфляційних втрат у розмірі 14 503 122грн. 98коп. не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач в порядку п. 6 ст. 83 ГПК України, просить суд, надати розстрочку виконання рішення суду терміном на 36 місяців зі сплатою суми заборгованості щомісячно рівними платежами. Обґрунтовуючи відповідне клопотання, відповідач посилається та складний фінансовий стан підприємства.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2011р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №14/161/11, згідно якого Постачальник зобовязується передати Покупцеві в 2011 році імпортований природний газ, надалі газ, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Покупця, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1 цього договору. Договір набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та поширює дію на відносини, що склались між Сторонами з 1 січня 2011р. і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2011р. включно, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного виконання.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що приймання-передача газу, його документальне оформлення та звітність здійснюються відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.10.01 № 677. Приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцеві у відповідному місці поставки, оформлюється актами приймання-передачі газу.

На виконання умов Договору позивачем було передано: а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 145 552 188грн. 16коп. за період з січня 2011р. по березень 2012р., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2011р. №01/11-24-ВТВ, від 25.02.2011р. №02/11-24-ВТВ, від 29.03.2011р №03/-11-24-ВТВ, від 29.04.2011р. №04/11-24-ВТВ, від 30.04.2011р. №04/11-24-ВТВ-2, від 30.05.2011р. №05/11-24-ВТВ, від 29.06.2011р. №06-11-24-ВТВ, від 30.06.2011р. № 06.1/11-24-ВТВ, від 29.07.2011р., №07/11-24-ВТВ, від 31.07.2011р. №07.1/11-24-ВТВ, від 31.08.2011р., №08/11-24-ВТВ, від 30.09.2011р. №09/11-24-ВТВ, від 31.10.2011б/н (з 01 по 10 жовтня 2011р.), від 31.10.2011р. б/н ( з 11 по 31 жовтня 2011р.), від 30.11.2011р. б/н (за січень 2012р.), від 29.02.2012р. б/н (за лютий 2012р.), від 31.03.2012р. б/н (за березень 2012р.), проти чого відповідач у справі не заперечує.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за газ, з урахуванням вартості його транспортування, здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 15 числа, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач повинен був оплатити природний газ поставлений: у січні 2011р. до 15 лютого 2011р., у лютому 2011р. до 15 березня 2011р., у березні 2011р. до 15 квітня 2011р., у квітні 2011р. до 15 травня 2011р., у травні 2011р. до 15 червня 2011р., у червні 2011р. до 15 липня 2011р., у липні 2011р. до 15 серпня 2011р., у серпні 2011р. до 15 вересня 2011р., у вересні 2011р. до 15 жовтня 2011р., у жовтні 2011р. до 15 листопада 2011р., у листопаді 2011р. до 15 грудна 2011р., у грудні 2011р. до 15 січня 2012р., у січні 2012р. до 15 лютого 2012р., у лютому 2012р. до 15 березня 2012р., у березні 2012р. до 15 квітня 2012р. Але, грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 145 552 188грн. 16коп. було перераховано з порушенням встановлених договором строків оплати поставленого природного газу.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу , суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок, суд вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 14 503 122грн. 98коп. та 3% річних у розмірі 933 488грн. 44коп.

Відповідач доказів своєчасного та належного виконання своїх зобовязань за Договором не надав.

Посилання відповідача у справі у якості заперечення на безпідставність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, судом сприймається критично, адже, з урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позовна заява ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду в порядку ст. 83 ГПК України, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Як вбачається з клопотання про розстрочку виконання рішення, що міститься у відзиві на позовну заяву, винятковою обставиною відповідач вважає виконання ним своєї діяльності суто за отриманою ліцензією та неможливістю здійснення іншої діяльністю на ринку природного газу та отримання прибутку з цієї діяльності. ОСОБА_2 на думу суду зазначені обставини не є винятковим.

Крім того відповідач як на підставу розстрочки, посилається на скрутне фінансове становище підприємства, проте належних та допустимих доказів в підтвердження відповідних посилань до суду не надав, оскільки з наданих довідок ПАТ "Марфін Банк" №29-01/12 від 03.02.2016р. та ПАТ АБ "Укргазбанк" №05-197/15-22-124 від 03.02.2016р. вбачається наявність грошових коштів на рахунках підприємства.

Отже, враховуючи той факт, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження складного фінансового стану підприємства, виняткових обставин та неможливості виконання рішення, суд доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України " (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,6, ) інфляційні втрати у сумі 14 503 122грн. 98коп., 3% річних у сумі 933 488грн. 44 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 182 700грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 лютого 2016 р.

Суддя Н.В. Рога