ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року Справа № 904/7538/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Герасименко І.М. (доповідач)

судді: Кузнецова І.Л., Сизько І.А.

секретар судового засідання: Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

представник позивача: Школа М.О.

представник відповідача: Якименко Є.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК-ПЛЮС", м.Новомосковськ, Дніпропетровська область,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015 р. у справі № 904/7538/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС", м.Луганськ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК-ПЛЮС", м.Новомосковськ, Дніпропетровська область,

про стягнення 386763,15 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК-ПЛЮС", в якому просив господарський суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 217000.00 грн.; суму штрафу згідно з пунктом Договору 6.2, пеню в розмірі 54222,21грн., інфляційних втрат в розмірі 89750,00 грн., 3% річних в розмірі 4090.94грн. та судовий збір у розмірі 7735,26 грн. Всього: 394498,41грн.

06.10.2015р. позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 165), в якій у зв'язку з тим, що були виявлені неточності в розрахунку штрафних санкцій №1 за період з 07.12.2014р. по 17.08.2015р. були проведені повторні розрахунки, результати яких наведені в скоригованому розрахунку штрафних санкцій за період з 07.12.2014р. по 17.08.2015р. Таким чином, позивач зменшив суму позовних вимог на 9512,16 грн. до 377250,10 грн. і просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 217000,00 грн., суму штрафу згідно з пунктом договору 6.2.11 в розмірі 21700,00 грн., пеню в розмірі 54784,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 79728,60 грн., 3% річних в розмірі 4037,79 грн. та судовий збір у розмірі 7545,02 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015р. по справі №904/7538/15 (суддя - Кеся Н.Б.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК-ПЛЮС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС" суму боргу в розмірі 217000,00 грн., суму штрафу згідно пункту договору 6.2.11 в розмірі 21700,00 грн., пеню в розмірі 54784,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 79728,60 грн., 3% річних в розмірі 4037,79 грн. та судовий збір у розмірі 7545,02 грн. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС" з Державного бюджету України 190,24 грн. судового збору у зв'язку зі зменшенням суми позовних вимог.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015р. у справі № 904/7538/15, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/7538/15 від 06.10.2015р. про задоволення позовних вимог ТОВ «Гріфон - Транс» та стягнення з ТОВ «СВК - Плюс» суми боргу в розмірі 217 000,00грн.; штрафу в розмірі 21700,00грн.; пені в розмірі 54 784,60грн., інфляційних втрат в розмірі 79728,60грн., 3% річних в розмірі 4037,79грн. та судового збору в розмірі 7545,02грн. та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Гріфон - Транс» в повному обсязі. Також, апелянт послався на практику Верховного суду України, вказавши, що одночасне застосування штрафу та пені є незаконними (постанова Верховного суду України від 21.10.2015р. №6-2003цс15).

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 24.11.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу; представники позивача просять рішення суду залишити без змін. По справі оголошено перерву до 03.12.2015р.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 03.12.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу; представник позивача просить рішення суду залишити без змін. По справі оголошено перерву до 17.12.2015р.

Зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 11.12.2015р., розгляд справи передано колегії суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) - Герасименко І.М., судді: Кузнецова І.Л. , Прудніков В.В.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 17.12.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу; представник позивача просить рішення суду залишити без змін. По справі оголошено перерву до 26.01.2016р.

Зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 22.01.2016р., розгляд справи передано колегії суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) - Герасименко І.М., судді: Кузнецова І.Л. , Сизько І.А.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 26.01.2016р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу; представник позивача просить рішення суду залишити без змін. По справі оголошено перерву до 11.02.2016р.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 11.02.2016р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу; представник позивача просить рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши докази по справі, в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІФОН-ТРАНС" (далі-Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВК-ПЛЮС" (далі-Замовник) було укладено Договір транспортно-експедиційного обслуговування №038806 від 11.01.2013р., відповідно до умов якого Експедитор, діючи за дорученням Замовника, в межах цього Договору надає послуги Замовнику з організації перевезень найманим вантажним транспортом, згідно із діючим законодавством України, вимог міжнародних Конвенцій та Угод в сфері міжнародних перевезень (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору, вартість перевезення та інших послуг обумовлюється у окремих Заявках Замовника, що направляється Експедитору, які є невід'ємною частиною даного договору.

Порядок та строки оплати за виконані послуги зазначаються в Заявці, що направляється Замовником Експедитору перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). В разі, якщо в заявці не зазначений порядок та строки здійснення оплати за надані послуги, оплата Замовником Експедитору здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту отримання вантажу вантажовласником (п. 5.8 Договору).

Згідно з п.9.8 Договору, він вступає в силу з моменту підписання його Сторонами згідно п. 9.1 Договору і діє до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків - до повного розрахунку між сторонами. У випадку, якщо за 30 днів до завершення дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію договору, то термін дії договору автоматично продовжується на один календарний рік.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в період з 03.12.2014р. по 15.01.2015р. складено заявки на організацію та здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №038806 від 11.01.2013р., в яких відповідачем та позивачем конкретизовано предмет послуг. Заявки мають підписи з боку позивача та відповідача та скріплені печатками обох підприємств.

В процесі виконання умов договору, позивач в якості Експедитора надав послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів на загальну суму 217000,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Перелік та копії заявок на організацію та здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №038806 від 11.01.2013р. та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) містяться в матеріалах справи (а.с.29-149).

Протягом 3-х банківських днів з моменту отримання вантажу вантажовласником, відповідач оплату за надані послуги не здійснив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість на суму 217000,00 грн.

Пунктом 6.2.11 Договору передбачено, що у випадку затримки оплати, Замовник сплачує Експедитору штраф в розмірі 10% від вартості наданих послуг, що зазначена в Заявці, а також від зобов'язань, що зазначені в п.п. 6.2.1-6.2.5 Договору.

Згідно з розрахунком позивача сума штрафу в розмірі 10% від вартості наданих послуг складає 21700,00 грн.

Відповідно до п.6.2.12 Договору, в разі прострочення платежу, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення в межах строків, передбачених ч.6 ст. 232 ГК України.

Згідно з розрахунком позивача, сума пені складає 54784,60 грн., яка нарахована по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) окремо з правильним визначенням періоду прострочення та правильним застосуванням розміру облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу суму 4037,79 грн. 3% річних по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) окремо за період з 10.12.2014р. по 17.08.2015р. та 79728,60 грн. інфляційного збільшення по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) окремо за період з січня 2015р. по липень 2015р. Нараховані позивачем 3% річних та індекс інфляції відповідають вимогам чинного законодавства та розраховані арифметично правильна.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача становить 377250,99грн. і зважаючи на те, що доказів погашення якої на час розгляду справи до суду не надано, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Згідно з частиною першою ст. 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки доказами по справі доведено факт надання позивачем послуг та їх неоплата в обумовлені договором строки, позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 217000,00 грн., суми штрафу згідно з пунктом договору 6.2.11 в розмірі 21700,00 грн., пені в розмірі 54784,60 грн., інфляційних втрат в розмірі 79728,60 грн. та 3% річних в розмірі 4037,79 грн. - є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Щодо одночасного нарахування штрафу та пені, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6.2.11 договору у випадку затримки оплати, передбаченої Розділом 5 Договору, Замовник сплачує Експедитору штраф в розмірі 10% від вартості наданих послуг, що зазначена в Заявці, а також від зобов'язань, що зазначені в пп..6.2.1 - 6.2.5 Договору. Також, згідно з п. 6.2.12 договору, в разі прострочення платежу, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення в межах строків, передбачених ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках, порушення виконання господарських зобов'язань, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, де зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судова колегія зауважує, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Отже, посилання апелянта на незастосуванням судом зазначеної статті Конституції України до спірних правовідносин є не обґрунтованим.

Крім того, у оглядову листі ВГСУ від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також зазначено, що чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012р. та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012р. у справі N 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011р. N 42/252, від 09.04.2012р. N 20/246-08.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що згідно положень ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення, підлягають опублікуванню на офіційному веб-сайті Верховного Суду України не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня їх прийняття.

Відповідно до ст. 111-16 ГПК України, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ;

3) невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

Враховуючи зазначені положення ст. 111-16 ГПК України , судова колегія вказує таке.

Як вбачається із постанови Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі №6-2003цс15, в ній зазначено, що пеня та штраф є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положення , закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Проте, дана постанова прийнята судовою палатою у цивільних справах, та у зазначеній справі розглядалося стягнення за кредитним договором.

Колегія суддів зазначає, що у справі №904/7538/15 розглядається спір у господарських правовідносинах, між юридичними особами та предметом спору є стягнення за договором купівлі - продажу.

Відповідно до ст.4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на вищенаведене колегія суддів, не приймає до уваги постанову судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі №6-2003цс15, оскільки правовідносини зазначені в ній не є подібними із правовідносинами, які мають місце у даній справі № 904/7538/15.

За результатами розгляду справи судові витрати у справі покладаються на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Таким чином, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 104 ГПК України, відсутні, а в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК-ПЛЮС", м.Новомосковськ, Дніпропетровська область, - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015 року по справі №904/7538/15, - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України на протязі 20 днів.

Повний текст постанови підписано 12.02.2016р.

Головуючий І.М. Герасименко

Судді І.Л. Кузнецова

І.А. Сизько