ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р.Справа № 922/6317/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзпромзем", м. Південне
про розірвання договору
за участю представників :

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 220/814/д від 30.12.2015 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Міністерство оборони України (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзпромзем" (відповідач) про розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/71 від 17.06.2015 р., укладеного між сторонами, у звязку з істотним порушенням відповідачем умов договору.

26.01.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 04.02.2016 р. о 10:00.

Представник позивача надав заяву (вх. № 3650 від 04.02.2016 р.) про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Відповідач про судове засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав, в судове засідання його представник не з'явився.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

17.06.2015 р. між сторонами був укладений Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/71 (надалі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору відповідач (постачальник) зобов'язувався у термін до 70 календарних днів з дати підписання Договору поставити позивачу (замовнику) деревину необроблену (02.20.1) (сировина для рудстійки діаметр 10-18 см, довжиною 3-4 м), у асортименті, кількості та за цінами зазначеними в специфікації постачання товарів, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Пунктом 3.1. Договору було визначено, що ціна договору становить 2860000,00грн.

Згідно п. 5.1. Договору постачання товарів здійснюється з дати підписання Договору відповідачем до 70 календарних днів з дати підписання договору.

Відповідно до пунктів 6.3.1. та 6.3.2. Договору відповідач повинен забезпечити його виконання та поставку товарів у встановлені строки.

Пунктом 7.1. Договору було передбачено, що сторони беруть на себе зобов'язання неухильно виконувати всі умови цього Договору. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Відповідно до п.10.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31.12.2015 р., а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору.

Пунктом 10.3. договору було визначено, що умовами припинення (розірвання) Договору є:

- взаємна домовленість сторін;

- продовження строку дії обставин непереборної сили більш як 90 днів;

- закінчення терміну Договору;

- відміна або скорочення видатків на здійснення закупівлі товару, на виконання якого укладено Договір;

- рішення суду;

- інші визначені законодавством умови.

Згідно позову позивач вказує, що відповідачем відповідно до актів приймання - передавання продукції з 04.09.2015 р. № 1 - по 10.10.2015 р. № 9 було поставлено за Договором тільки 476,2 м3 деревини на суму 261910,00 грн. Інша кількість деревини передбачена умовами Договору відповідачем на була поставлена позивачу. За таких обставин в порядку передбаченому ст.ст. 6,7 ГПК України відповідачу була направлена претензія від 15.09.2015 р.

На претензію позивача від 15.09.2015 р. відповідачем була надана відповідь на претензію від 09.10.2015 р. в якій відповідач претензію визнав обґрунтованою. При цьому відповідач у відповіді на претензію вказував, що він зобов'язується до 15.12.2015 р. поставити весь необхідний товар, та звільнити його від сплату штрафу та пені.

У зв'язку з не виконанням відповідачем належним чином своїх зобов'язань за Договором, а саме не здійснення поставки товару на загальну суму 2767820,00 грн. у передбачений строк, позивачем, у відповідності до пункту 6.2.1. Договору, була направлена відповідачу пропозиція про розірвання Договору від 16.10.2015 р.

Докази розгляду відповідачем пропозиція позивача про розірвання Договору від 16.10.2015 р. в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується істотне порушення відповідачем умов договору, та те, що відповідно до п.10.3. Договору умовами його розірвання є закінчення терміну дії Договору, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та задоволення їх у повному обсязі.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 188, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 628, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/71 від 17.06.2015 року, укладений між Міністерством оборони України (ідентифікаційний код 00034022) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Союзпромзем" (ідентифікаційний код 37878318).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзпромзем" (62461, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 37878318) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) суму сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 09.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2