ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа № 917/2341/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В. , суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, - на підставі довіреності від 30.11.2015р.; ОСОБА_2 на підставі наказу №1 від 02.10.2012р.;

від відповідача - ОСОБА_3 на підставі довіреності № 59/1 від 04.01.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (вх. №130 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 17.12.2015р. у справі № 917/2341/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Редуктор-комплект", м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Комсомольськ, Полтавська обл.

про стягнення 334 097,31 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче обєднання "Редуктор-комплект" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" суми боргу у розмірі 218 136, 55грн., 75 543,29грн. пені, 7 963,43грн. 3% річних, 32 454,04грн. інфляційних; судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.12.2015р. у справі №917/2341/15 (суддя Тимощенко О.М.) позов задоволено частково; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче обєднання "Редуктор-комплект" 218 136, 55грн. боргу, 7 963, 43грн. 3% річних, 32 454, 04грн. інфляційних, 3 878, 31грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду з посиланням на статті 610, 625 Цивільного Кодексу України мотивовано тим, що відповідач в обумовлені строки за поставлений товар не розрахувався та допустив порушення взятих на себе договірних зобов'язань.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Відкрите акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 218 136, 55грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу в сумі 218 136, 55грн.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було досліджено у повному обсязі матеріали справи, а саме специфікацію №2 до договору від 20.08.2014р. №2671, пунктом 4.3 якої передбачено, що у випадку сплати рахунку поставки товару після закінчення строку його оплати платіж перераховується за курсом гривні до ОСОБА_3, встановленого на дату проведення платежу, при цьому постачальник до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений покупцем, має право виставити корегуючий рахунок з урахуванням змінення курсу гривні до ОСОБА_3 встановленого НБУ на дату зарахування платежу; позивачем у вказані строки корегуючий рахунок виставлено не було, отже відсутні підстави для оплати курсової різниці у розмірі 218 136, 55грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2016р. у справі №917/2341/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 03.02.2016р.

03.02.2016р. позивачем подано до Харківського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №1334), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" відмовити, рішення господарського суду Полтавської області від 17.12.2015р. у справі № 917/2341/15 залишити без змін.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 03.02.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.12.2015р. у справі № 917/2341/15 в частині стягнення боргу в сумі 218 136, 55грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче обєднання "Редуктор-комплект" до Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" в частині стягнення боргу в сумі 218 136, 55грн.

Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечують, просять оскаржуване рішення від 17.12.2015р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у судове засідання зявились і надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Редуктор-комплект" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) укладено договір постачання №2671 (далі - договір) (а.с. 12-15).

За умовами вказаного договору ТОВ "Редуктор-комплект" (постачальник) зобовязується поставити товар, а ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) прийняти і оплатити продукцію згідно погоджених специфікацій, що є невідємною частиною договору, а також згідно рахунків, на підставі письмових заявок, специфікації або письмові заявки складаються покупцем у разі виникнення потреби в продукції (пункт 1.1).

Відповідно до пункту 1.5. договору, сума договору орієнтовно складає 900 000,00грн. (в тому числі ПДВ 20% 150 000, 00грн). Кількість, асортимент, ціна продукції, що поставляється, вказується в специфікаціях або рахунках до письмових заявок цього договору (пункт 1.4).

Договір діє з моменту підписання до 31.12.2015р., а в частині взаєморозрахунків і гарантійних зобовязань до повного виконання зобовязання (пункт 9.1).

Пунктом 4.2 договору передбачено оплату продукції протягом 5 банківських днів за фактом постачання продукції на склад покупця, при наявності оригіналів документів, вказаних у пунктах 2.2,2.3. договору.

З матеріалів справі вбачається, що 09.09.2014р. сторонами укладено Специфікацію №2 (далі - специфікація) до договору (а.с. 16-17), відповідно до якої ТОВ "Редуктор-комплект" (постачальник) зобовязується поставити ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) наступну продукцію: гідромуфта FLUDEX FAD 516, еластична муфта RUPEX RWN 500, комплект гумових буферов для муфти RWN 500 (14шт.) - (2 одиниці), болтове з'єднання для гумових буферов муфти RWN 500 (14шт.) - (2 одиниці) на загальну суму 410 008,76грн., у тому числі ПДВ 68 334,79грн.

Пунктом 1 Специфікації передбачено, що продукція, що поставляється, є імпортною, ціна і загальна вартість вказані в українських гривнях відносно курсу української гривні до ОСОБА_3 за даними Національного банку України, а саме 17,929693 грн. (курс зафіксовано на 29.08.2014р.). Ціна продукції, що поставляється по цій специфікації включає вартість продукції, вартість доставки, упаковки та маркування продукції на умовах DDP Комсомольськ, ИНКОТЕРМС -2010 (пункт 2).

Відповідно до пункту 3.1. Специфікації, сторони погодили, що у випадку, якщо курс гривні до ОСОБА_3 за курсом НБУ на дату відвантаження продукції зміниться більше, ніж на 3%, то сума відвантаження продукції розраховується наступним чином: Sb = Sx(Kb/K):

Sb - вартість продукції, що поставляється згідно видаткової накладної;

Кв - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на дату відвантаження (згідно видаткової накладної);

К - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на день формування ціни і зазначений у специфікації № 2.

Згідно пункту 4 специфікації, оплата продукції проводиться згідно рахунку постачальника на наступних умовах:

- оплата 100% вартості продукції повинна бути виконана протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції на склад покупця, тільки при наявності документів, вказаних у пункті З.4. договору (пункт 4.1. специфікації)

- у випадку, якщо курс гривні до ОСОБА_3 за курсом НБУ на дату оплати продукції зміниться більше, ніж на 3%, то сума, що підлягає оплаті, розраховується наступним чином:

So = Sx(Ko/K).

So - вартість продукції, що підлягає оплаті;

Ко - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на дату рахунку на оплату продукції, при цьому термін дії рахунку для оплати - 3 дні;

К - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на день формування ціни і зазначений у специфікації № 2 (пункт 4.2. специфікації).

Відповідно до пункту 4.3. специфікації, у випадку сплати рахунку по факту поставки товару після закінчення строку його оплати, платіж перераховується за курсом гривні до ОСОБА_3, встановленого НБУ на дату проведення платежу (термін дії рахунку на оплату - 3 дні), при цьому постачальник до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений покупцем, має право виставити корегуючий рахунок з урахуванням змінення курсу гривні до ОСОБА_3, встановленого НБУ на дату зарахування платежу.

Матеріали справи підтверджують факт поставки позивачем товару узгодженого за специфікацією, а саме: гідромуфти FLUDEX FAD 516, еластичної муфти RUPEX RWN 500, комплекту гумових буферов для муфти RWN 500 (14шт.) - (2 одиниці), болтових з'єднань для гумових буферов муфти RWN 500 (14шт.) - (2 одиниці) та факт його отримання уповноваженим представником відповідача, а саме: копія видаткової накладної від 04.11.2014р. № 0411/1 на суму 370 901,10грн.(а.с.18)., копія рахунку-фактури від 04.11.2014р. №0411/3 на суму 370 901,10грн.(а.с.81) та довіреність на отримання матеріальних цінностей від 04.11.2014р. №6562, видана фахівцю ОСОБА_4 (а.с.19).

Між тим, відповідач допустив порушення взятих на себе договірних зобов'язань та в обумовлені специфікацією строки за поставлений товар не розрахувався, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення суми боргу (курсової різниці) в розмірі 218 136,55грн., колегія суддів зазначає наступне.

Даний договір у відповідності з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України є підставою для виникнення у його сторін прав і обов'язків, визначених цим договором, та за своєю правовою природою є договором поставки, до якого застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений довором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 Цивільного Кодексу України.

За приписами статей 692, 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав прийняті на себе зобовязання за договором в частині поставки узгодженого у специфікації товару, за належним чином оформленою видатковою накладною, що підтверджується копією видаткової накладної від 04.11.2014р. № 0411/1 на суму 370 901,10грн.(а.с.18)., копією рахунку-фактури від 04.11.2014р. №0411/3 на суму 370 901,10грн.(а.с.81), однак відповідач належним чином зобовязань за договором не виконав, та у визначений пунктами 4.1., 4.3. специфікації строк (протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції на склад покупця) вартість продукції не оплатив.

Наявна у матеріалах справи виписка по рахунку ТОВ Редуктор-комплект (а.с.20) з 23.02.2015р. по 24.03.2015р. № 8668, також свідчить про сплату відповідачем продукції з порушенням строку визначеного у специфікації, а саме: 23.02.2015р. 100 000, 00грн.; 12.03.2015р. 100 000, 00грн., 18.03.2015р. 100 000, 00грн., 24.03.2015р. - 70 901, 00грн.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 03.02.2016р. представник апелянта пояснив, що не заперечує факт сплати товару з порушенням строку визначеного умовами специфікації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки за період часу з 04.11.2014р. (дата поставки продукції) до 24.03.2015р. (дата проведення останнього платежу) офіційний курс гривні до ОСОБА_3 зазнав змін, позивачем правомірно розрахована та заявлена до стягнення сума курсової різниці у розмірі 218 136,55грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення умов чинного законодавства, ненадання суду доказів погашення боргу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 218 136,55грн. підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта про те, що позивачем на виконання умов пункту 4.3. специфікації не було виставлено корегуючий рахунок, на підставі якого здійснюється нарахування курсової різниці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до умов специфікації №2, а саме пункту 4.3., у випадку сплати рахунку по факту поставки товару після закінчення строку його оплати, платіж перераховується за курсом гривні до ОСОБА_3, встановленого НБУ на дату проведення платежу (термін дії рахунку на оплату - 3 дні), при цьому постачальник до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений покупцем, має право виставити корегуючий рахунок з урахуванням змінення курсу гривні до ОСОБА_3, встановленого НБУ на дату зарахування платежу.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказаний пункт специфікації не встановлює обовязку позивача виставити корегуючий рахунок, а його право, отже твердження апелянта щодо відсутності підстав сплати курсової різниці без виставлення корегуючого рахунку є необґрунтованим.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 7 963, 43грн. та втрат від інфляційних процесів в розмірі 32 454, 04грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, як встановлено в пункті 1.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, з урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, місцевим господарським судом правомірно застосовано приписи статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, сплата яких передбачена вказаною статтею, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення по їх сплаті.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що наданий позивачем розрахунок за період з 24.03.2015р. до 24.09.2015р. відповідає обставинам справи та чинному законодавству України, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 7 963,43грн. та втрат від інфляційних процесів у сумі 32 454,04грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 75 543,29грн., колегія зазначає наступне.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, нестойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до пункту 6.3 договору, сторони погодили, що у разі порушення пункту 4.2. (оплата продукції здійснюється протягом 5 банківських днів за фактом постачання продукції на склад покупця) відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі специфікації №2 від 09.09.2014р. до договору, сторонами було погоджено конкретні умови на постачання продукції та строки його постачання (оплата 100% вартості продукції повинна бути виконана протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції на склад покупця пункт 4.1), крім того у специфікації визначено окремий порядок оплати продукції, який відрізняється від порядку оплати в договорі.

Отже, специфікація і договір не містять норми, які б передбачали відповідальність покупця у вигляді пені за порушення строків оплати визначених у пункті 4.1. специфікації, тоді як пункт 6.3 договору передбачає відповідальність у вигляді пені виключно за порушення пункту 4.2 договору, а не за порушення строків оплати згідно специфікації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо обґрунтованості відмови у стягненні пені у розмірі 75 543,29грн., за відсутністю правових підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 17.12.2015р. у справі № 917/2341/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.12.2015р. у справі №917/2341/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 04.02.2016р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.