КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/28123/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Пригара О.В. - представник;

Від відповідача: Плахутін С.І. - представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015

у справ №910/28123/15 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа"

про стягнення 23 197,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю „Гранум Інвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа" про стягнення 23 197, 96 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/28123/15 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум Інвест" суму основного боргу у розмірі 22 715,00 грн., 3 % річних - 283, 78 грн., судовий збір - 1 207,54 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить повністю скасувати рішення місцевого Господарського суду і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги відповідача та стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті державного мита 1 339,80 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа" у справі № 910/28123/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 09.02.2016.

09.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача супровідним листом надійшли пояснення по справі, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09.02.2016 учасники судового процесу надали свої пояснення по справі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 28.05.2015 на підставі видаткової накладної №4 від, позивач передав відповідачу товар - кондиціонер Fujitsu ASY12USCCW/AOY12USCC (1 шт.) вартістю 8 075,00 грн., шафу індивідуальну згідно креслень (1 шт.) - 14 640,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч.2 статті 11 ЦК України).

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частина 1 Статті 181 ГК України визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 2 статті 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях (ст. 641 ЦК України).

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином враховуючи наявну в матеріалах справи видаткову накладну яка містить найменування товару, кількість та ціну, між сторонами в цій частині мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб.

Доказів існування укладеного між сторонами окремого договору поставки у формі єдиного документу в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до того ж висновку що і суд першої інстанції, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч.1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч. 4 ст. 538 ЦК України).

З наявної в матеріалах справи рахунку-фактури №33 від 28.05.2015 позивач виставив відповідачу на оплату товару - кондиціонер Fujitsu ASY12USCCW/AOY12USCC (1 шт.) вартістю 8 075,00 грн., шафу індивідуальну згідно креслень (1 шт.) - 14 640,00 грн., разом з претензією №255-01/08 від 10.08.2015, які надіслані відповідачу на адресу місцезнаходження: 01001, м. Київ, провулок Музейний, 4 - 11.08.2015 згідно фіскального чеку №7365 від 11.08.2015 та опису вкладення у цінний лист.

Відповідач у відповідь на претензію, підтвердив отримання зазначених товаро-матеріальних цінностей від ТОВ „Гранум Інвест" згідно видаткової накладної №4 від 28.05.2015, однак на підставі п. 7.21 договору оренди №2014-ГРІН від 11.04.2014, відповідач вважав їх безкоштовно отриманими та такими, що не підлягають будь-якому відшкодуванню вартості.

В своїх поясненнях відповідач зазначає, що товаро - матеріальні цінності за видатковою накладною №4 від 28.05.2015 є поліпшеннями орендованого позивачем приміщення у ТОВ „Липська Перлина", які не можуть бути відокремленими без пошкодження. Тому, як зазначає відповідач, ТОВ „Липська Перлина" (як власник орендованого приміщення у м. Києві, провулок Музейний, 4, літера А) відмовився від відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю „Гранум Інвест" вартості поліпшень, а ТОВ з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа" (як орендодавець за договором оренди №2014-ГРІН від 11.04.2014) видатковою накладною №722 від 16.10.2015 передав кондиціонер Fujitsu ASY12USCCW/AOY12USCC (1 шт.), шафу індивідуальну згідно креслень (1 шт.) передав ТОВ „Липська Перлина", які згідно наказу №11 від 16.10.2015 останнім оприбутковані, як безкоштовно отримані.

Предметом доказування у справі є правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем щодо продажу товару. Правовідносини за договором оренди не є предметом спору в зазначеній справі. Крім того в матеріалах справи міститься Акт прийому передачі від 31.05.2015, що є додатком №4 до договору №2014-ГРІН від 11.04.2014, за яким позивач передав відповідачу предмет оренди, в якому зазначено, що предмет оренди переданий в доброму технічному стані, претензій до стану переданого приміщення орендодавець не має. Єдине зауваження щодо пошкодження трьох металевих дверей. Видаткова накладна №4 від 28.05.2015 підписана відповідачем та не містить будь-яких посилань на договір оренди, тому не підтверджує отримання відповідачем зазначеного товару саме на виконання умов договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 вбачається, що якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Пунктом 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що нормою ст. 530 ЦК України передбачено, між іншим, можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи той факт, що відповідач прийняв товар за видатковою накладною № 4 від 28.05.2015, проте в обумовлені строки не сплатив позивачеві його вартості.

А тому, позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 22 715, 00 грн. які визнані судом першої інстанції є обґрунтованими, документально доведеними , відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, тому підлягають задоволенню.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 ).

Позивач було заявлено до стягнення інфляційних у розмірі 197, 31 грн. за період з 29.05.2015 - 28.10.20.15, 3 % річних - 285,65 грн. за період з 29.05.2015 - 28.10.2015.

Положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що товар повинен бути оплачений після його прийняття, тому прострочення починається з 30.05.2015.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з перерахунком суду першої інстанції щодо розміру 3 % річних які підлягають стягненню в розмірі 283, 78 грн.

Згідно з ч.ч. 3, 4 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається з матеріалів справи позивач нараховує індекс інфляції на суму боргу - 22 715, 00 грн. за період з 29.05.2015-28.10.2015, проте оплата повинна була бути здійснена тільки 29.05.2015.

За даними Державної служби статистики України сукупний індекс інфляції за період з червня - жовтень 2015 року індекс інфляції становив 0,996, тобто мало місце дефляція

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 197,31 грн. збитків від зміни індексу інфляції, оскільки даний розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, а тому заявлені позивачем вимоги, підлягають частково задоволенню.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, в апеляційній скарзі та які були надані в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позовні вимоги задоволено частково, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Діловий центр Європа" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі № 910/28123/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/28123/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська