ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Справа № 917/1717/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Полтавській області
на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 03.12.2015
у справі№ 917/1717/15 Господарського суду Полтавської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ПРОМЕНЕРГЕТИКА"
до1. Служби автомобільних доріг у Полтавській області; 2. Державного агентства автомобільних доріг України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь"
простягнення коштів за договором в сумі 24 283 096,28 грн.

за участю представників сторін від:

відповідача-2: Діденко А.О. (дов. від 30.12.2015)

Представники позивача, відповідача-1 та третьої сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Променергетика" звернулося з позовом до Служби автомобільних доріг в Полтавській області та Державного агентства автомобільних доріг України, в якому просило стягнути з відповідачів 9 716 646 грн. основного боргу, 7 442 950,84 грн. інфляційних втрат, 768 280,55 грн. 3 % річних та 6 355 218, 89 грн. пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням першим відповідачем свого зобов'язання за договором субпідряду № 60-08-12 суб. від 22.10.2012 в частині оплати виконаних робіт з поточного ремонту автомобільних доріг. Вимоги до другого відповідача обґрунтовані позивачем як додаткова відповідальність держави у разі неможливості задоволення вимог до боржника. При цьому, позивач посилався на приписи статей 526, 625, 629, 837 Цивільного кодексу України, статей 231, 232 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.10.2015, ухваленим суддею Гетя Н.Г., в позові до Державного агентства автомобільних доріг України відмовлено. Позов до Служби автомобільних доріг в Полтавській області задоволено частково, стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 9 716 646 грн. основного боргу, 477 446,70 грн. річних, 7 054 285 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Служба автомобільних доріг в Полтавській області звернулася до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2015, винесеною колегією суддів у складі: Медуниця О.Є. - головуючий, Ільїн О.В., Шепітько І.І., апеляційну скаргу та додані до неї документи повернуто без розгляду. Апеляційний господарський суд, керуючись приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір", пункту 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що за подану апеляційну скаргу скаржником сплачено судового збору у меншому розмірі ніж встановлено Законом України "Про судовий збір". Суд апеляційної інстанції зазначив про те, що ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, винесеного за насідками розгляду позовних вимог майнового характеру в сумі 17 248 397,70 грн., повинна складати 200 970 грн. Однак, апелянтом до матеріалів апеляційної скарги надано платіжне доручення №1467 від 02.11.2015 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги лише в розмірі 80 388 грн.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою апеляційного господарського суду, Служба автомобільних доріг в Полтавській області звернулася з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її скасувати, а матеріали справи скерувати до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження. Касаційна скарга обґрунтована неврахуванням апеляційним судом того, що за змістом статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що полягала сплаті саме при поданні позовної заяви. З огляду на що, скаржник вказує на помилковий висновок суду апеляційної інстанції щодо неповної сплати судового збору за подання апеляційної скарги. При цьому, посилається на порушення апеляційним судом приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір", статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення прокурора, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у касаційному порядку є ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Полтавській області на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2015. Частиною 2 статті 11113 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд касаційної скарги на ухвалу апеляційного господарського суду проводиться у порядку, передбаченому для розгляду касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду. Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що повертаючи апеляційну скаргу без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі, винесеного за наслідками розгляду позовних вимог майнового характеру в сумі 17 248 397,70 грн., складає 200 970 грн. Таким чином, апеляційним судом зроблено висновок про те, що платіжне доручення № 1467 від 02.11.2015 про сплату судового збору в сумі 80 388 грн., не є належним доказом сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законодавством розмірі. Проте, колегія суддів з вказаним висновком суду апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке. 01.09.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" №484-VІІІ від 22.05.2015, яким було внесено зміни до Закону України "Про судовий збір", який встановлює порядок і розмір сплати судового збору. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Приписами частини 2 статті 4 Закону (в редакції, яка набрала чинності 01.09.2015) визначено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. При поданні позовної заяви майнового характеру до 01.09.2015 розмір ставки, відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", складав 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат. При цьому, за приписами статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 становила 1 218 грн. Отже, враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ПРОМЕНЕРГЕТИКА" звернулося з позовною заявою 07.08.2015, що підтверджується відтиском штемпелю на поштовому конверті, тобто до внесення змін до Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору за заявленою у даній справі майновою вимого складав 73 080 грн. (1 218 грн. х 60 розмірів мінімальних заробітних плат). З огляду на що, розмір судового збору при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду у даній справі повинен складати 80 388 грн. (110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви). Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про сплату Службою автомобільних доріг у Полтавській області судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі у меншому розмірі, ніж встановлено законодавством. За приписами частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів визнає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з передачею справи до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Полтавській області задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 у справі № 917/1717/15 Господарського суду Полтавської області скасувати.

Матеріали справи скерувати до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді: Т. Гоголь

В. Швець