ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016р. Справа№ 914/4177/15

За позовом: Стрийського коледжу Львівського національного аграрного університету, м. Стрий, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК", м.Трускавець, Львівська область

про стягнення заборгованості за договором №101/12 від 01.01.2012р. в сумі 144 806,32 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: Здирок М.А. - представник за довіреністю від 22.12.2015р.

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського суду Львівської області Стрийським коледжом Львівського національного аграрного університету подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК" про стягнення заборгованості за договором №101/12 від 01.01.2012р. в сумі 144 806,32 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 24.12.2015р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 24.12.2015р. розгляд справи відкладено на 25.01.2016р., а 25.01.2016р. на 08.02.2016р.

В судовому засіданні 08.02.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримував з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задоволити повністю та стягнути з заборгованість в сумі 144 806,32 грн.

Відповідач в черговий раз у судове засідання 08.02.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Поштова кореспонденція з ухвалою про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи повернули без вручення з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», яка надсилалась судом на адресу: 82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Стебницька, 73, що зазначена позивачем у позовній заяві та вбачається з договору №101/12 від 01.01.2012р. підписаного та скріплених печатками сторін.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 08.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

01.01.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу № 101/12 (далі за текстом - Договір).

Згідно п.1.1. Договору продавець (позивач у справі») продає, а покупець (відповідач у справі) купляє молоко по базисному вмісті жир-білка (40:60), що відповідає за якістю діючим стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам за ціною, що зазначена в Додатку № 1, надалі «Товар», що оплачує його вартість, відповідно до умов Договору.

Продавець зобов'язується своєчасно передавати Товар покупцю належної якості, а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату на нього, згідно затвердженого сторонами Протоколу погодження ціни на Товар (Додаток № 1)(п.2.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано Товар, що підтверджуються товарними накладними та частково оплачено відповідачем вартість поставленого товару, що підтверджується банківськими виписками.

Відповідно п. 2.2. Договору покупець зобов'язується прийняти від продавця Товар і своєчасно оплатити на нього продавцю.

Однак свої зобов'язання, щодо оплати вартості поставленого Товару виконав частково, у зв'язку з цим у відповідача виникла заборгованість в сумі 144 806,32 грн., що підтверджується Актом звіряння розрахунків станом на 11.07.2014р, що підписаний та скріплений печатками без жодних застережень.

Позивачем 23.09.2015р. надіслано відповідачу претензію про стягнення заборгованості за Договором в сумі 144 806,32 грн. на адресу: 82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Стебницька, 73, яка отримана відповідачем 24.11.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак дана претензія відповідачем була залишена без розгляду.

Доказів повного або часткового погашення заборгованості на момент розгляду справи в суді сторонами суду не подано.

Крім цього, з Положення Стрийського коледжу Львівського національного аграрного університету, вбачається, що коледж є структурним підрозділом Львівського національного аграрного університету з окремими правами юридичної особи, має майно, передане в оперативне управління, має права та обов'язки , може бути позивачем і відповідачем в суді.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором. Факт проведення відповідачем повної оплати вартості поставленого Товару позивачем послуг підтверджений не був. Існування заборгованості в сумі 144 806,32 грн. підтверджується Актом звіряння розрахунків станом на 11.07.2014р., що підписаний та скріплений печатками сторін.

Відповідач не подав належних та допустимих доказів на заперечення факту існування заборгованості на суму 144 806,32 грн.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в стягнення заборгованості за Договором в сумі 144 806,32 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати, на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 179, 193, Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 526, 610-612, 626, 629, 655 Цивільного кодексу України, та ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК» (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Стебницька, 73; ) на користь Львівського національного аграрного університету в особі Стрийського коледжу Львівського національного аграрного університету (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Львівська, буд. 169; ) 144 806,32 грн. - заборгованість за поставлений товар та 2 172,09 грн. - витрати по сплаті судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2016 року.

Суддя Коссак С.М.