ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 910/15485/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф., Сибіги О.М.
перевіривши матеріали касаційної скаргиприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015
у справігосподарського суду м. Києва
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
доприватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
простягнення 17 900 грн
в судовому засіданні взяли участь представники:
від позивача:не з'явились;
від відповідача:Татаріна О.Ю. - дов. №4244 від 30.12.2015;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 08.07.2015 господарського суду м. Києва (суддя: Сташків Р.Б.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ПАТ "Страхова компанія "Провідна" 9 203,33 грн.

Постановою від 26.11.2015 Київського апеляційного господарського суду (судді: Шаптала Є.Ю. - головуючий, Гончаров С.А., Власов Ю.Л.) рішення від 08.07.2015 господарського суду м. Києва залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ПАТ "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить її скасувати, посилаючись на те, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.512, 514, 993, 1191 Цивільного кодексу України; ст.27 Закону України "Про страхування"; ст.ст.22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову від 26.11.2015 Київського апеляційного господарського суду залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним задовольнити касаційну скаргу частково.

Господарськими судами встановлено, що 24.02.2015 у м. Суми, вул.Г.Кондратьєва, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "Сітроен", д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля "Тойота", д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "Тойота", д.р.н. НОМЕР_2, який належить ПАТ "ВТБ Банк" на праві власності та який застрахований ПАТ "Страхова компанія "Провідна" за договором добровільного страхування №06/0675168/1012/14 від 01.12.2014.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.04.2015 у справі №592/1859/15п водія автомобіля "Сітроен", д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ДТП в наслідок порушення п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та притягнено до адміністративної відповідальності передбаченої за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу 340,00 грн.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_7, як особи, яка експлуатує автомобіль "Сітроен", д.р.н. НОМЕР_1, застраховано в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" за договором (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5030576 (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн., франшиза - 0 грн.).

Як встановлено господарськими судами, відповідно до страхового акта від 17.03.2015 та платіжного доручення від 18.03.2015 позивач виплатив страхове відшкодування на виконання робіт з ремонту автомобіля "Тойота", д.р.н. НОМЕР_2 в розмірі 17900,00 грн.

За змістом положень ч.1 ст.355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги за наведеними нормами права принагідно відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно ч.ч.4 та 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач - ПАТ "Страхова компанія "Провідна", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту, отримало від останнього права кредитора, а не регресу до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "Сітроен", д.р.н. НОМЕР_1, перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу. Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору ПАТ "Страхова компанія "Провідна" набуло право зворотної вимоги до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", у сумі страхового відшкодування в розмірі 17900,00 грн. у межах фактичних затрат.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 та від 23.09.2015 у справі №910/22731/14.

Статтею 11128 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля марки "Сітроен", д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 (особи, яка визнана винною у ДТП), має відшкодовувати збитки, які завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

За п. 5 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право змінити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції.

Беручи до уваги, що господарські суди попередніх інстанцій встановили обставини справи, дослідивши зміст прав та обов'язків сторін, однак не застосували положення чинного законодавства відповідно до змісту спірних правовідносин та підстав поданого позову, колегія суддів вбачає підстави для часткового скасування судових рішень у даній справі та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.1115, п.5 ст.1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову від 26.11.2015 Київського апеляційного господарського суду та рішення від 08.07.2015 господарського суду м. Києва у справі №910/15485/15 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення від 08.07.2015 господарського суду м.Києва та постанови від 26.11.2015 Київського апеляційного господарського суду в цій частині в наступній редакції: "Стягнути з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ПАТ "Страхова компанія "Провідна" 17900,00 грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот грн. 00 коп.)"

Доручити господарському суду м. Києва видати відповідні накази з урахуванням ст.122 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга