донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.02.2016 справа №905/3212/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Зубченко І.В. Ломовцева Н.В., Радіонова О.О.
за участю представників: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Добровольський А.Т., довіреність №434-4016 від 11.10.2011р. не з'явився Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від16.12.2015р.
у справі№905/3212/15 (суддя І.А. Бойко)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь Дніпропетровської області
до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області
простягнення пені у розмірі 409817,45грн., 3% річних у розмірі 43909,01грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь Дніпропетровської області, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області про стягнення 453726,46грн., які складаються з пені у розмірі 409817,45грн. та 3% річних у розмірі 43909,01грн. за прострочення оплати окремо по кожній поставці.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача просив зменшити нараховану суму пені на 80% відповідно до ст.233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), посилаючись на знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, незначний час прострочення оплати поставленої продукції, зниження зовнішнього та внутрішнього попиту на продукцію, внаслідок чого діяльність підприємства є збитковою. Крім того, відповідач просив відстрочити виконання рішення до 01.01.2016р., оскільки стягнення суми боргу без відстрочення виконання рішення може привести до припинення діяльності підприємства та його неплатоспроможності.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3212/15 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» пеню у розмірі 204908,73грн., 3% річних у розмірі 43909,01грн.

Рішення суду мотивоване тим, що на виконання умов договору поставки №141503/1306425 від 27.12.2013р. Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» здійснило поставку товару Публічному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь». Внаслідок того, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання з оплати вартості поставленої продукції, суд визнав такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 43909,01грн. Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання, господарський суд визнав за можливе зменшити суму нарахованої до стягнення пені (409817,45грн.) на 50% на підставі статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83 ГПК України і стягнув пеню у розмірі 204908,73грн.

Публічне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3212/15 і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а в разі незгоди з позицією відповідача задовольнити клопотання про максимальне зменшення розміру пені на 80%, окрім того, відстрочити виконання рішення до 31.03.2016р.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача. Апелянт стверджує, що рішення прийнято судом за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Так, відповідач зазначив, що судом першої інстанції при визначенні моменту виникнення заборгованості, не було враховано, що строк оплати, визначений у п.3.4 договору, повинен відраховуватися з моменту отримання рахунку для оплати відвантаженого товару, а не з дати поставки товару.

Крім того, апелянт посилається на те, що господарський суд Донецької області не надав належної правової оцінки тому факту, що нарахування 3% річних та пені в спірний період є неправомірним, оскільки в цей період на території м.Маріуполя, де знаходиться відповідач, тривала та триває на теперішній час антитерористична операція.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач також зазначає, що господарським судом Донецької області неправомірно зменшено розмір пені лише на 50% в той час, як відповідач просив зменшення пені на 80%; рішення прийнято передчасно, оскільки не надано відстрочки виконання рішення.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. у справі №905/3212/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016р.

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що вважає рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Розпорядженням секретаря другої судової палати було змінено колегію суддів та сформовано її в наступному складі: Зубченко І.В. (головуючий), Ломовцева Н.В., Радіонова О.О.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2016р. пояснив, що вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін з підстав, наведених у відзиві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Явка представників сторін ухвалою суду від 15.01.2016р. не визнавалась обов'язковою.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Від позивача заявлено клопотання не здійснювати фіксацію судового процесу, яке судовою колегією задоволено.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

27.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - покупець) був укладений договір поставки №141503/1306425 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити відповідно до п.3.4 цього договору феросплави (далі - товар), впродовж строку з 01 вересня 2014р. по 31 грудня 2014р., на умовах, в кількості та в строки, зазначені в специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

Датою поставки товару, при поставці залізничним транспортом, вважається дата штемпелю на залізничній накладній станції вантажовідправника відповідно до п.2.1 (п.2.3).

Згідно з п.3.1 поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначені в специфікаціях та включають в себе всі збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов'язані з поставкою товару.

Пунктом 3.4 сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в термін 30 банківських днів з дати поставки товару. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі засобами електронного чи факсимільного зв'язку наступних документів: рахунків постачальника; копій залізничних квитанцій; сертифіката якості у відповідності з п.3.8 договору.

Відповідно до п.3.8 договору постачальник засобами електронного та/або факсимільного зв'язку передає покупцю впродовж 3 робочих днів з дати поставки товару рахунок на відвантажений товар, з наступним наданням оригіналів впродовж 7 календарних днів від дати поставки товару та при наявності підписаної обома стронами специфікації, наступні документи: рахунок постачальник; копію залізничної квитанції та/або накладної на відпуск товару; сертифікат якості; податкову накладну; сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки ( у передбачених законодавством випадках).

Даний договір вступає в силу з 01 вересня 2014р. та діє до 31 грудня 2014р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобов'язань за договором (п.8.6).

Сторонами до договору поставки №141503/1306425 від 27.12.2013р. підписані специфікації: №1 від 02.09.2014р., №2 від 02.09.2014р., №3 від 02.09.2014р., №4 від 02.09.2014р., №5 від 02.09.2014р., №6 від 02.09.2014р., №7 від 30.09.2014р., №8 від 30.09.2014р., №9 від 30.09.2014р., №10 від 30.09.2014р., №11 від 30.10.2014р., №12 від 30.10.2014р., №13 від 30.10.2014р., №14 від 30.10.2014р., №15 від 31.10.2014р., в яких було узгоджено найменування товару, його якість, кількість, ціну реалізації, строки поставки, загальну суму по специфікації тощо.

09.11.2014р. відповідачем отримана продукція за наступними залізничними накладними: №46182150, №46182184 у вагонах №65367625, №66935123 на загальну суму 2115135,08грн. На цю суму виставлений рахунок для оплати №196801 від 09.11.2014р. Оплата цього рахунку була здійснена 12.01.2015р.

За видатковою накладною №004114 від 10.11.2014р. було поставлено продукцію на суму 4250677,84грн. і виставлений рахунок №196802 від 10.11.2014р. Відповідач повністю сплатив виставлений рахунок 08.01.2015р.

10.11.2014р. позивачем поставлена продукція за наступними залізничними накладними: №46231494, №46230785 у вагонах №67863522, №65882003 на загальну суму 3767576,27грн. і виставлений на цю суму рахунок №196803 від 10.11.2014р. Оплата рахунку №196803 була здійснена 12.01.2015р.

Позивачем поставлена продукція 10.11.2014р. за наступними залізничними накладними: №46230264, №46230231, №46230306, №46230140, №46230223, №46230280, №46230116, №46230199, №46230298, №46230165 у вагонах №60424611, №66934928, №65364051, №67915405, №67680470, №66714239, №66047382, №60423563, №67683474, №65772576 на загальну суму 12807795,32грн. і виставлений на цю суму рахунок №196804 від 10.11.2014р. Відповідач повністю оплатив виставлений рахунок 12.01.2015р.

10.11.2014р. позивачем поставлена продукція за наступними залізничними накладними: №46236642, №46236667, №46236675 у вагонах №67854810, №65757635, №60434107 на загальну суму 4302996,74грн. і виставлений на цю суму рахунок №196805 від 10.11.2014р. Виставлений рахунок було оплачено 12.01.2015р.

Прострочення Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» оплати прийнятого товару стало причиною звернення Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» з позовом до суду про стягнення пені у розмірі 409817,45грн., 3% річних у розмірі 43909,01грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Договір №141503/1306425 від 27.12.2013р. підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, відповідно до умов договору №141503/1306425 від 27.12.2013р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобов'язання.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та містить усі істотні умови для договорів даного виду.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Саме такі взаємні права та обов'язки були передбачені договором між сторонами.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу феросплави, про що свідчать наступні документи:

-залізничні накладні: №46182150, №46182184 від 09.11.2014р. на загальну суму 2115135,08грн.;

-видаткова накладна №004114 від 10.11.2014р. на суму 4250677,84 грн;

-залізничні накладні: №46231494, №46230785 від 10.11.2014р. на загальну суму 3767576,27грн.;

-залізничні накладні: №46230264, №46230231, №46230306, №46230140, №46230223, №46230280, №46230116, №46230199, №46230298, №46230165 від 10.11.2014р. на загальну суму 12807795,32 грн;

-залізничні накладні: №46236642, №46236667, №46236675 від 10.11.2014р. на загальну суму 4302996,74грн.

Факт поставки феросплавів за зазначеними документами відповідачем не оспорюється.

Позивачем були виставлені наступні рахунки на оплату: №196801 від 09.11.2014р. на суму 2115135,08грн.; №196802 від 10.11.2014р. на суму 4250677,84грн.; №196803 від 10.11.2014р. на суму 3767576,27грн.; №196804 від 10.11.2014р. на загальну суму 12807795,32грн.; №196805 від 10.11.2014р. 4302996,74грн.

Відповідно до пункту 3.4 сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в термін 30 банківських днів з дати поставки товару. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі засобами електронного чи факсимільного зв'язку наступних документів: рахунків постачальника; копій залізничних квитанцій; сертифіката якості у відповідності з п.3.8 договору.

За умовами п. 2.3 договору датою поставки товару, при поставці залізничним транспортом, вважається дата штемпелю на залізничній накладній станції вантажовідправника відповідно до п.2.1 (п.2.3).

Відповідно до п.3.8 договору постачальник засобами електронного та/або факсимільного зв'язку передає покупцю впродовж 3 робочих днів з дати поставки товару рахунок на відвантажений товар, з наступним наданням оригіналів впродовж 7 календарних днів від дати поставки товару та при наявності підписаної обома стронами специфікації.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проаналізувавши умови договору, судова колегія визначила кінцеві строки оплати поставленого товару:

за рахунком №196801 від 09.11.2014р. - 19.12.2014р.

за рахунком №196802 від 10.11.2014р. - 22.12.2014р.

за рахунком №196803 від 10.11.2014р. - 22.12.2014р.

за рахунком №196804 від 10.11.2014р. - 22.12.2014р.

за рахунком №196805 від 10.11.2014р. - 22.12.2014р.

Посилання апелянта на те, що строк оплати, визначений у п.3.4 договору повинен відраховуватися з моменту отримання рахунку для оплати відвантаженого товару, а не з дати поставки товару, не відповідає умовам договору (пункту 2.3, 3.9). В договорі сторони погодили строки для оплати рахунків протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару, до яких входять дні для направлення рахунків за відвантажений товар.

За змістом відомостей довідки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» №Э.21.0.0.0/4-5251 від 30.01.2015р., оплата рахунку №196801 від 09.11.2014р. була здійснена 12.01.2015р. (період прострочення 20.12.2014р.-11.01.2015р.); рахунку №196802 від 10.11.2014р. - 08.01.2015р. (період прострочення 23.12.2014р.-07.01.2015р.); рахунку №196803 від 10.11.2014р. - 12.01.2015р. (період прострочення 23.12.2014р.-11.01.2015р.); рахунку №196804 від 10.11.2014р. - 12.01.2015р. (період прострочення 23.12.2014р.-11.01.2015р.); рахунку №196805 від 10.11.2014р. - 12.01.2015р. (період прострочення 23.12.2014р.-11.01.2015р.).

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7.6 договору сторони встановили, що у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у відповідному періоді за кожний день прострочення оплати.

Перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані позивачем на підтвердження права вимоги та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з правильністю нарахування пені у розмірі 409817,45грн.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Скаржником не доведено, а з матеріалів справи не вбачається порушення місцевим судом приписів ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України щодо визначення наявності підстав для зменшення розміру стягуваної пені. В свою чергу, і в контексті положень названих норм, і в силу п.3 ч.1 ст.83 ГПК України застосування такого зменшення та визначення його меж є дискреційним правом суду, визначення меж якого не може ревізуватися в контексті положень ст.104 цього Кодексу за відсутністю відповідних порушень норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що в даному випадку судом забезпечено належний баланс інтересів сторін зменшенням розміру стягуваної пені на 50 відсотків (204908,73грн).

Крім пені позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 43909,01грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати, суд першої інстанції правильно зазначив про наявність правових підстав для стягнення з відповідача передбачених ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних.

Апеляційна інстанція, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, дійшла висновку щодо правомірності задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення 3 % річних в розмірі 43909,01грн.

Посилання скаржника на незаконність задоволення позовних вимог через те, що м.Маріуполь, в якому розташований відповідач, відноситься до територій, на яких здійснювалась антитерористична операція, апеляційним судом відхиляється, оскільки положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не містять положень, які б передбачали для даних правовідносин між позивачем і відповідачем заборону нарахування штрафних санкцій, до яких (у розумінні ст.549 ЦК України) заявлені 3% річних взагалі не відносяться.

Відносно незгоди скаржника із ненаданням відстрочки виконання рішення судова колегія зазначає наступне.

При винесенні оскаржуваного рішення, суд в порушення норм процесуального права, не розглянув клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення до 01.01.2016р. За змістом п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України застосування такого відстрочення за будь-яких обставин є правом, а не обов'язком суду. У зв'язку з недоведеністю відповідачем виключних обставин для застосування такого відстрочення, а також враховуючи визначений відповідачем період відстрочення (до 01.01.2016р.) та дату винесення рішення (16.12.2015р.), зазначене клопотання не підлягає задоволенню.

Оскільки зазначене порушення не призвело до прийняття неправильного рішення, судова колегія не вбачає підстав для його скасування.

Висування в межах апеляційного провадження вимог щодо відстрочення виконання рішення до 31.03.2016р., про що відповідач не заявляв клопотання в суді першої інстанції, не обґрунтовано доказово, а тому відхиляється, що не заважає у подальшому звернутися до місцевого суду за наявністю відповідних підстав із заявою в порядку ст.121 ГПК України.

З огляду на зазначене, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду визначила, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 ГПК України та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3212/15 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3212/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3212/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Судді: І.В. Зубченко Н.В. Ломовцева О.О. Радіонова

Надруковано 5 прим.: 1 - позивачу; 1 - відповідачу; 1 - до справи; 1 - ГСДО; 1 - ДАГС