КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/25024/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Флінт В.І.

від відповідача: Шутов О.О., Ханович К.В.

від третьої соби 1 Гуленко Ю.М.

від третьої соби 2 Парова О.І.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

"Дельта Банк"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 19.11.2015 року

у справі № 910/25024/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Арсенал Фінанс"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2. Національний Банк України

про визнання права кредитора за кредитними договорами та

зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б. ) надіслати боржникам та позичальниками за кредитними договорами, перелік яких зазначений у додатку №1 до договору застави майнових прав № Д-1/2014 від 04.09.2014 року, письмові повідомлення про відсутність прав на вимоги за такими кредитними договорами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс».

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс» (03056, м. Київ. вул. Борщагівська. 154. ).

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса. 36-Б. ) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська. 154. ) документи кредитних справ за кредитними договорами, надати довідки про стан заборгованості боржників за кредитними договорами та всі інші документи, права вимоги за якими набуті ТОВ «Арсенал Фінанс» відповідно до додатку № 1 від 09.02.2015 року до договору застави майнових прав № Д-1/2014 від 04.09.2014 року, на дату набрання чинності договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.1./2014 від 04.09.2014 року.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса. 36-Б. ) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс» (03056. м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) усі відомості щодо кредитних справ, боржників, стану заборгованості, за кредитними договорами, права вимоги за якими набуті ТОВ «Арсенал Фінанс» відповідно до додатку № 1 від 09.02.2015 року до договору застави майнових справ № Д-1/2014 від 04.09.2014 року, на паперових та електронних носіях.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

19.01.2016 р. представник відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду у судове засідання подав клопотання:

- про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України;

- про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу;

- про зупинення провадження у справі № 910/25024/15 до набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/86/16.

19.01.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду у судове засідання надійшло клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання 19.01.2016 року представники сторін з'явилися та надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Колегією суддів розглянуто клопотання про залучення третіх осіб до участі у справі.

Зважаючи на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вказаних клопотань.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33б, ).

Залучено до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національний Банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9).

Відкладено розгляд справи № 910/25024/15 на 09.02.2016 року

19.01.2016 року представник відповідача подав через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження, обґрунтовуючи його тим, що предметом позову у даній господарський справі є майнові вимоги Позивача спрямовані на визнання за ним прав кредитора за кредитними договорами, укладеними між АТ «Дельта Банк» та фізичними/юридичними особами позичальниками, на підставі Договору відступлення права вимоги (з відкладальними комами) № Д-1.1/2014 від 04.03.2014 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІНВЕСТКОМ» та Договору відступлення права вимоги № б/н від 15.03.2015 р., укладеному між ТОВ «Арсенал-Фінанс» та ТОВ «ІНВЕСТКОМ». Дане клопотання відхилено колегією суддів.

В той же час, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває інша, пов'язана з даним спором судова справа № 910/86/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ТОВ «ІНВЕСТКОМ» про визнання нікчемним Договору застави майнових прав № Д- 1/2014 від 04.09.2014 р.. на підставі якого укладалися спірні договори відступлення права вимоги.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу по суті.

Справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Можливо надати правовий висновок щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення або відмови в задоволенні позову та прийняття рішення. Необгрунтовано зупинення провадження у справі призводить до затягування судового процесу.

Порушення Господарським судом міста Києва провадження у справі №910/86/16 не є перешкодою для з'ясування відповідно до ст. 43 ГПК України істотних обставин у справі №910/25024/15.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 04.09.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (клієнтом) та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (банком) укладено договір банківського рахунку №26/21746-168, за умовами якого банк відкриває клієнту рахунок у національній валюті, доларах США №1746 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

04.09.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (заставодержателем) та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав № Д-1/2014 (далі - договір застави).

Відповідно до п. 1.1. договору застави заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем та фізичними та/або юридичними особами - позивальниками (боржники), детальна інформація щодо яких наведена у додатку № 1 та який є невід'ємною частиною договору, а також додатку № 2, який надається в електронному вигляді на СО носії.

Згідно з п. 1.2. договору застави вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає ,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору застави майнові права за цим договором є засобом забезпечення заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009 року з усіма змінами та доповненнями.

04.09.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс», який діє за договором доручення № 1-И від 02.09.2014 року від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (новим кредитором) та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (первісним кредитором) укладено договір відступлення права вимоги № Д-1.1/2014 (далі - договір відступлення № Д-1.1/2014).

19.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги №б/н (далі - договір № б/н). за умовами якого первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв право вимоги що належить первісному кредитору і стає кредитором за договорами згідно переліку, вказаному в додатку №1 до договору застави майнових прав № Д-1/2014 від 04.09.2014 року.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору відступлення № Д-1.1/2014 не здійснив заходи визначені умовами п.п. 3.4.3., 3.4.4. договору, що на думку позивача свідчить про заперечення відповідачем наявності у позивача прав кредитора за правами вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.2 договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до договору застави, який одночасно з цим договором укладається між сторонами.

Сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає .00 грн. (п. 1.3 договору відступлення).

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення п. 1.2 цього договору набирає чинності на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п. 2.1.1 договору, та однієї з обставин визначеної в п. 2.1.2 цього договору або п. 2.1.3 цього договору або в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних» та з 03.03.2015 року призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

На підставі зазначеної вище постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариству «Дельта банк».

Згідно з п. 2.2 договору відступлення в незалежності від випадків, передбачених п. 2.1 даного договору, п. 1.2 набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (день винесення рішення).

З урахуванням зазначених умов після віднесення, з 03.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року, відповідача до категорії неплатоспроможних умови договору відступлення права вимоги набрали чинності.

Відповідно до п. 3.4.3 договору відступлення з дати набрання чинності пунктом 1.2 цього договору первісний кредитор (банк) зобов'язаний у 5-ти денний термін надіслати боржникам за договорами, перелік яких зазначений у додатках до договору, письмові повідомлення про відчуження прав вимоги за такими договорами новому кредитору.

Згідно з п. 3.4.4. договору відступлення з дня набрання чинності пунктом 1.2 договору відступлення первісний кредитор (банк) зобов'язаний надати новому кредитору у 5-денний термін: документи кредитних справ по кредитам, довідки про стан заборгованості боржників за кредитними договорами та всі інші документи, права вимоги за якими набуті новим кредитором на дату набрання чинності пунктом 1.2 цього договору (п. 3.4.4 договору відступлення).

Зазначені умови договору узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України, згідно з якими первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, з 03.03.2015 року позивач має право вимагати від первісного кредитора передачі йому документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Позивачем було 18.03.2015 року вручено відповідачу повідомлення №1703/15-1 від 17.03.2015 про те, що настала відкладальна умова та позивач з 03.03.2014 року набув право вимоги за договором про відступлення та необхідність виконання з боку банку умов цього договору.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов договору про відступлення № Д-1.1 /2014 не виконав свого обов'язку.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії, обумовлені договором про відступлення № Д-1.1 /2014.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача щодо не визнання його права кредитора за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними/юридичними особами-позичальниками, зазначеними у додатку № 1 до договору застави майнових прав № Д-1/2014 від 04.09.2014, вартістю 25 425 127,00 грн. на підставі договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.1./2014 від 04.09.2014 року та договору відступлення права вимоги б/н від 19.03.2015 року, у зв'язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, способи захисту прав по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушеного суб'єктивного права.

Встановлення факту, що має юридичне значення може встановлюватись господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Спосіб захисту права "визнання права" застосовується в разі необхідності підтвердження в судовому порядку наявності у певної особи конкретного, визначеного за змістом і за обсягом суб'єктивного права.

Отже, оскільки спірні договори застави та відступлення права вимоги є чинними, а права позивача у зобов'язальних відносинах, які виникли з даних договорів захищені шляхом примусового виконання обов'язку відповідача в натурі, захист прав кредитора у зобов'язальних відносинах шляхом визнання його прав відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України не є належним способом захисту, тому позовні вимоги в частині визнання прав кредитора задоволенню не підлягають.

Як вбачається з витягу з протоколу № 10 від 27.05.2015 року та повідомлення № 3268 від 12.06.2015 року підставою нікчемності указаних правочинів банком були визначені п.п. 5 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» а саме, їх укладення без відображення у плані рахунків банку, без згоди куратора банку та з наданням новому кредитору переваг, прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

При цьому, обставини укладення спірних договорів застави та відступлення прав вимоги після віднесення 30.10.2014 року банку до категорії проблемних грунтуються на припущеннях, які належними доказами не підтверджені. Обставини не відображення банком факту укладення договору застави самі по собі не свідчать, що прийняття такого зобов'язання відбулося в порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Посилання відповідача щодо надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестком» як кредитору банку переваг, прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку є безпідставними, оскільки чинним законодавством не заборонено вчинення банками правочинів, що забезпечують виконання їх зобов'язань.

Крім того, як вбачається з даних інформаційної системи «Доловодство спеціалізованого суду» (справи №91025025/15, №910/22242/15, №910/22237/15) забезпечення виконання зобов'язань банку в такий спосіб надавалося також й іншим особам, а не лише Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестком», що спростовує факт надання особливих переваг останньому.

Відповідач в своїй скарзі вказує, що сума забезпечення значно перевищує дійсну вартість майнових прав переданих в заставу, але, згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права, як і відбулося в даному випадку, сторони оцінили майнові права у суму ,00 грн., тобто погодили вартість майнових прав (відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, вимоги позивача складає сума фактичного залишку на рахунку, яка становить 25425127,00 грн.

Договори застави майнових прав та відступлення права вимоги (із відкладальними умовами) укладені 04.09.2014 року, а куратор призначений відповідно до постанови НБУ №692/БТ від 30.10.2014 року. Відповідно обмежень на укладення таких договорів, на час їх укладення, не було.

Твердження, що договір застави укладений пізніше вказаної дати не підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, договір відступлення права вимоги від 19.03.2015 року, укладений між ТОВ «Інвестком» та ТОВ «Арсенал фінанс» є чинним і не визнаний недійсним рішенням суду.

Якщо Національний банк України вважає, що його права та інтереси укладенням договору від 04.09.2014 року № Д-1/2014 були порушені, законодавство не забороняє та не обмежує його право здійснювати захист своїх порушених прав у встановленому законом порядку, а саме зверненням з відповідним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал Фінанс» обгрунтовані та підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року у справі №910/25024/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/25024/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло