ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/5966/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання" 3-я особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Смолікова Наталія Вікторівна
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 1 265 766,87 грн
за участю представників сторін:

представник позивача - Приведенна А.М., довіреність від б/н 23.12.2015 р.;

представник відповідача - Кравець В.В., довіреність б/н від 25.01.2016 р.;

представник відповідача - Шостак В.М., довіреність б/н від 25.01.2016 р.;

представник третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок", в якій просить суд з урахування уточненої позовної заяви (вх.№ 17803 від 05.05.2015р.):

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання" заборгованість в розмірі 1 265 766,87 грн., з них 923 303,07 грн. суми основного боргу, 130 649,78 грн. пені, 10 738,13 грн. 3% річних, 201 075,89 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання" 25 315,34 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2015 р. припинено провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ "Технології обладнання" задоволено, ухвалу господарського суду Харківської області від 07.05.2015р. у справі № 922/5966/14 скасовано, а справу передано на розгляд до господарського суду Харківської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2015 р. справу № 922/5966/14 передано на новий розгляд судді Пономаренко Т.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2015 р. справу №922/5966/14 прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24 вересня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2015 р. зупинено провадження у справі 922/5966/14 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.08.2015 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2015 року у справі №922/5966/14 - без змін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.12.2015 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2015 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізичну особу Смоловікову Наталію Вікторівну, розгляд справи відкладено на 19.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.01.2016 р. розгляд справи відкладено на 26.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року продовжено строки розгляду справи за межами двомісячного строку до 13 лютого 2016 року відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України та відкладено розгляд справи на 02.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року розгляд справи відкладено на 09.02.2016 року.

В судовому засіданні 09.02.2016 року представник позивача позовні вимоги, з урахуванням уточнень (вх. №17803 від 05.05.2015 р.), підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та обґрунтуванні позовних вимог.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечували в повному обсязі та просили суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Зазначили, що згідно специфікації №1 до підписаного договору позивач зобов'язався поставити обладнання: посудомийна машина 1100DB - 2 шт., вугільна піч HMB AB 160 - 1 шт., однак фактично поставлено обладнання іншої модифікації, а саме: посудомийна машина К1100Е (ТТН №390 від 17.04.14 та №430 від 07.08.14), вугільна піч НМВ 160 (ТТН №492 від 05.09.14). Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних нарахувань, проте, оскільки грошове зобов'язання визначено в іноземній валюті, то індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Розглянувши клопотання відповідача (вх. №16111 від 21.04.2015, т. 1, а.с. 204), в якому відповідач просив залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав

З тексту ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова у справі №638/5241/15-ц не випливає висновку про те, що стягувані в цивільно-правовому порядку суми та сума яка заявлена до стягнення в цьому процесі є тотожніми. Також, у справах №638/5241/15-ц та 922/5966/14 різний склад сторін.

Крім того, як вбачається з копії позовної заяви (т. 2, а.с. 147-152) Товариство з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок" та Смолікової Н.В. заборгованість за Договором поставки №36 від 25.04.2014 р., а саме за підпунктами 3.3.7. та 3.3.8. цього Договору, в той час як у справі №922/5966/14 заявлено до стягнення заборгованість за Договором поставки №36 від 25.04.2014 р. за підпунктами 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. спірного Договору.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання відповідача.

Присутні у судовому засіданні представники сторін пояснили, що ними надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/5966/14 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барвінок" (Покупець) був укладений Договір №36 від 25 квітня 2014 року (надалі - Договір), в порядку та на умовах якого Постачальник зобов'язався (передати у власність) Покупцю обладнання згідно Специфікації №1 до даного Договору (надалі іменоване - Обладнання), а Покупець зобов'язався прийняти Обладнання та сплатити Постачальнику ціну Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору термін поставки обладнання по Специфікації №1 до 10 вересня 2014 року за умови виконання Покупцем пункту 3.3. даного Договору.

Сторонами, відповідно до п. 3.1. Договору, було узгоджено ціну Договору, яка дорівнює 1 181 594,00 грн.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом 3.3. Договору. Згідно з підпунктами 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. вказаного пункту договору сторонами передбачено, що:

- Покупець здійснює передплату згідно Специфікації №1 до 06.06.2014 р. у сумі 223 398,50 грн., що еквівалентно сумі в 13 860,27 euro;

- Покупець здійснює оплату згідно Специфікації №1 до 15.07.2014 р. - 72 000,00 грн., що еквівалентно сумі в 4 467,08 euro;

- Покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості Обладнання згідно Специфікації №1 до 15.10.2014 р. - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro;

- Покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості Обладнання згідно Специфікації №1 до 25.11.2014 р. - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro;

- Покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості Обладнання згідно Специфікації №1 до 25.12.2014 р. - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro;

- Покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості Обладнання згідно Специфікації №1 до 25.01.2015 р. - - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro.

Положеннями пунктів 3.4., 3.5. Договору встановлено, що оплата проводиться в національній валюті України в безготівковій формі. Ціна обладнання та вартість Договору, підлягає сплаті у гривні та визначається згідно максимального міжбанківського курсу EURO до гривні, встановленого згідно зі статистикою торгових сесій на третій банківський день після дня зарахування оплати на розрахунковий рахунок Постачальника від Покупця (джерело UKRDEALIN офіційний сайт www.udinform.com), і коригується у разі зростання міжбанківського курсу EURO до гривні. Сторони визначають, що сума Обладнання еквівалента 73 309,43 в EURO за курсом 16,1179 у гривнях за 1 EURO, встановленого міжбанківським курсом на дату складання Специфікації №1 до даного Договору. Суми платежів за даним Договором підлягають сплаті пропорційній зміні за формулою:

Ц2 = Ц1 * (К2/К1), якщо К2 більше, ніж К1.

Ц2 = Ц1, якщо К2 дорівнює або менше між К1, де: Ц2 - нова ціна за Обладнання, Ц1 - ціна за Обладнання згідно Договору, К1 - максимальний міжбанківський курс EURO до гривні, встановлений відповідно до статистики торгових сесій на дату складання Специфікації №1 до даного Договору, за якою відбулася оплата та на підставі якої відбувається коригування (джерело UKRDEALIN офіційний сайт www.udinform.com), К2 - максимальний міжбанківський курс EURO до гривні, встановлений відповідно до статистики торгових сесій на третій банківський день після дня зарахування на розрахунковий рахунок Постачальника оплати від Покупця.

Підпунктом 5.1. Договору сторонами узгоджено, що договір набирає чинності з моменту підписання даного Договору та діє до 31 грудня 2014 року, але до повного виконання Сторонами зобов'язань за даним Договором.

Між сторонами, на виконання пункту 1.2. Договору було складено Специфікацію №1, якою узгоджено найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю, вартість Обладнання.

Додатковою угодою №1 від 19 серпня 2014 року викладено у новій редакції Специфікацію №1 до Договору №36 від 25.04.2014 року.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання своїх обов'язків за Договором ним було поставлено відповідачу Обладнання, про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні (на вимогу пункту 2.2. Договору), а саме:

- видаткова накладна №386 від 17.07.2014 р. на суму 109 489,00 грн.;

- видаткова накладна №387 від 17.07.2014 р. на суму 53 702,00 грн.;

- видаткова накладна №388 від 17.07.2014 р. на суму 27 850,00 грн.;

- видаткова накладна №390 від 17.07.2014 р. на суму 96 462,00 грн.;

- видаткова накладна №392 від 17.07.2014 р. на суму 34 361,00 грн.;

- видаткова накладна №426 від 07.08.2014 р. на суму 65 245,00 грн.;

- видаткова накладна №427 від 07.08.2014 р. на суму 136 872,00 грн.;

- видаткова накладна №428 від 07.08.2014 р. на суму 3 191,00 грн.;

- видаткова накладна №430 від 07.08.2014 р. на суму 137 551,00 грн.;

- видаткова накладна №488 від 05.09.2014 р. на суму 94 433,00 грн.;

- видаткова накладна №489 від 05.09.2014 р. на суму 72 401,00 грн.;

- видаткова накладна №490 від 05.09.2014 р. на суму 45 565,00 грн.;

- видаткова накладна №492 від 05.09.2014 р. на суму 304 472,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання" посилається на те, що відповідач порушив умови Договору, а саме підпунктів 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. щодо сплати вартості Обладнання згідно Специфікації №1.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем, з урахуванням положень пункту 3.5. Договору, існуючої суми заборгованості в розмірі 923 303,07 грн. в добровільному порядку.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на суму 1 181 594,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані з обох сторін.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України. (п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, факт поставки товару відповідачу за договором №36 від 25.04.2014 р. є доведеним та підтвердженим належними доказами, а тому у відповідача виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

За приписами ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

У разі невиконання покупцем цього обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов'язку, встановлені частиною першою цієї статті.

Позивачем поставлялось Обладнання відповідачу протягом липня-вересня 2014 року. За весь цей час Відповідачем Обладнання було отримано без жодних зауважень і претензій, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по кількості № П-6 від 15 червня 1965 року та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості П-7 від 25 квітня 1966 року, Відповідач був зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару не пізніше 20 днів після постачання її на склад покупця та скласти акт про фактичну кількість і комплектність отриманої продукції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач жодних претензій не пред'являв, поки позивач не звернувся до господарського суду Харківської області про стягнення заборгованості з відповідача за поставлений товар.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Строк проведення повного розрахунку за отриманий товар на час прийняття рішення у справі для відповідача вже був таким, що настав. Доказів про існування підстав звільнення від оплати вартості отриманого товару відповідач суду не надав, докази проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні.

Оскільки позивач заявив до стягнення суму основного боргу з урахуванням положень п. 3.5. договору, вирішуючи спір в цій частині, суд враховує наступне.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Суд вважає, що по суті за змістом п. 3.5. Договору сторони встановили обов'язок покупця сплатити проіндексовані суми платежів за товар в залежності від зміни міжбанківського курсу EURO до гривні.

З урахуванням умов договору, судом проведено перерахунок, з урахуванням пункту 3.5 договору станом на 28.04.2015 р., та встановлено, що підлягає до стягнення основний борг в сумі 923 302,92 грн.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором поставки виконав в узгодженому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

З огляду на наведене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості за Договором №36 від 25.04.2014 р. в розмірі 923 302,92 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню. В частині стягнення 0,15 грн. сума основної заборгованості задоволенню судом не підлягає.

Позивачем за неналежне виконання грошових зобов'язань нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 130 649,78 грн., 3% річних у сумі 10 738,13 грн. та інфляційні втрати в розмірі 201 075,89 грн.

Вирішуючи спір в цій частині, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, в постанові від 23.07.2009 у справі №15/351-08 Вищий господарський суд України наголосив на тому, що курсова різниця - це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, що виникає в зв'язку із знеціненням грошових коштів.

Втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Фактично сума, що виникає в зв'язку з курсовою різницею, і є інфляційними втратами.

Крім того, в п. 8.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначається, що вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Відтак, оскільки сторонами при укладанні договору передбачено відшкодування курсової різниці, підстав для стягнення інфляційних втрат не вбачає.

Розглянувши позовні вимоги у частині стягнення 10 738,13 грн. 3% річних, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Перевіривши розрахунок 3% річних, нарахованих позивачем, суд бере до уваги, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. На момент порушення відповідачем зобов'язання за Договором №36 від 25.04.2014 р. суми основного боргу 923 303,07 грн., яка розрахована позивачем з кількості пунктів договорів, які прострочено (підпункти 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6.), відповідно не існувало.

Оскільки ця сума розрахована станом на 28.04.2015 р., тому 3% річних слід нараховувати на суми заборгованості за підпунктами 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. Договору без урахуванням змін, передбачених пунктом 3.5. Договору, тобто не на збільшену суму в залежності від зміни міжбанківського курсу EURO до гривні.

У зв'язку з цим судом здійснено власний розрахунок 3% річних:

- підпункт 3.3.3. Договору: сума 147 699,25 грн., період з 16.10.2014 р. по 28.04.2015 р., 3% річних складає 2 367,23 грн.;

- підпункт 3.3.4. Договору: сума 147 699,25 грн., період з 26.11.2014 р. по 28.04.2015 р., 3% річних складає 1 869,51 грн.;

підпункт 3.3.5. Договору: сума 147 699,25 грн., період з 26.12.2014 р. по 28.04.2015 р., 3% річних складає 1 505,32 грн.;

- підпункт 3.3.6. Договору: сума 147 699,25 грн., період з 26.01.2015 р. по 28.04.2015 р., 3% річних складає 1 128,99 грн.

За підрахунками суду загальна сума 3% річних складає 6 871,05 грн. В частині 3 867,08 грн. 3% річних нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 130 649,78 грн.

Відповідно до ст.ст. 610-611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2. Договору №38 від 25.04.2014 р. у разі прострочення оплати, передбаченої Договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми згідно п. 3.3. даного Договору за кожний день прострочення але не більше 10% від вартості Обладнання.

Факт порушення відповідачем строків розрахунків, передбачених договором, є доведеним і вимоги про стягнення пені заявлено в цій частині обґрунтовано. Разом з тим, позивачем здійснений розрахунок пені не на вартість Обладнання, яка підлягала сплаті відповідно до підпунктів 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. Договору, а з урахуванням змін, передбачених пунктом 3.5. Договору, тобто на збільшену суму в залежності від зміни міжбанківського курсу EURO до гривні.

Однак, це суперечить приписам ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, і розраховується від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. На момент порушення зобов'язання відповідачем за вказаними підпунктами Договору суми боргу 230 825,77 грн. по кожному підпункту Договору, відповідно не існувало, оскільки ці суми розраховані станом на 28 квітня 2015 року.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд вважає, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 130 649,78 грн., підлягають частковому задоволенню в розмірі 97 424,86 грн. В іншій частині 33 224,92 грн. пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Заперечення відповідача частково взяті до уваги судом, про що вказано у мотивувальній частині рішення, в іншій частині спростовуються наведеними приписами законодавства та умовами договору.

Враховуючи вищевикладене, суд частково відмовляє в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 627-629, 638, 655, 688, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, статтями 175, 193, 216, 230, 232, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Барвінок» (61102, місто Харків, пров. Лопанський, буд. 2/2, кім. А-4, код ЄДРОПУ 21186405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології обладнання» (03056, м. Київ, вул. Польова, буд. 21, офіс 212, ) основний борг у сумі 923 302 (дев'ятсот двадцять три тисячi триста дві) грн. 92 коп., пеню в розмірі 97 424 (дев'яносто сім тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 86 коп., 3% річних у розмірі 6871 (шість тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 05 коп. та судовий збір у розмірі 20 551 (двадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 98 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення основного боргу в сумі 0,15 грн., пені в сумі 33 224,92 грн., 3% річних у розмірі 3 867,08 грн. та 201 075,89 грн. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.02.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/5966/14