РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа № 910/27471/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернолоджистік»

про стягнення 8455057,50 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Цапенко Б.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Зернолоджистік» про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування в розмірі 8382485,84 грн, а також нарахованих 67059,89 грн пені та 5511,77 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17.09.2014 між сторонами укладено договір транспортного експедирування №532, на виконання умов якого позивачем здійснено передплату відповідачу в розмірі 48956253,84 грн. за послуги експедирування.

Відповідачем, в свою чергу надано послуг на суму 40573768 грн., внаслідок чого утворилась переплата за ненадані послуги в розмірі 8382485. 84 грн. Оскільки строк дії договору закінчився 31.07.2015, що унеможливлює подальше надання послуг відповідачем в рамках вказаного договору, позивач звернувся з листом вимогою від 17.08.2015 про сплату вказаної суми, проте відповідачем заборгованість не погашено.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму переплати за договором в розмірі 8382485,84 грн.

Крім того, позивачем на вказану суму заборгованості також нараховано пеню у відповідності до положень ст.231 ГК України в розмірі 67059,89 грн. та з% річних в розмірі 5511,77 грн. за період з 03.09.2015 по 10.09.2015. Вказані нарахування було здійснено на підставі розрахованих позивачем строків отримання відповідачем вимоги, зокрема позивач вказав, що лист вимога мала надійти на адресу не пізніше 19.08.2015, у зв'язку з чим граничний термін виконання зобов'язання настав 03.09.2015.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.11.2015 проти позову в частині основної заборгованості не заперечував, на наступні судові засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.929 ЦК України, ст.316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Судом встановлено, що17.09.2014 між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (клієнт) та ТОВ «Зернолоджистік» (експедитор) укладено Договір № 532 транспортного експедирування, за умовами якого експедитор зобов'язується за плату та за рахунок клієнта організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов'язаних з перевезенням зернових, зернобобових, олійних культур та продуктів їх переробки залізничним транспортом (надалі - послуги).

Пунктом 1.2 договору визначено, що згідно з письмовою заявою клієнта експедитор може надавати додаткові послуги: вивантаження вантажу та здавання вантажоодержувачу; перевірка кількості та стану вантажу, зважування вантажів, визначення якості вантажу (за результатами досліджень спеціалізованих лабораторій), підбір зразків вантажу, сплата мита, зборів та витрат, покладених на клієнта, виконання митних формальностей, одержання інших необхідних документів. Перевезення кожної партії вантажу оформляється окремим додатком до договору.

Назва вантажу, кількість вантажу, вартість послуг, терміни та інші умови перевезення вантажу зазначаються сторонами в додатках (п.1.3 договору).

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що оплата проводиться клієнтом наступним чином: 70 % передплати від суми згідно виставленого експедитором рахунку-фактури протягом 3 (трьох) банківських днів, починаючи з дня отримання клієнтом рахунку-фактури (факс чи e-mail). Остаточний розрахунок здійснюється за фактично надані послуги після отримання документів згідно п. 2.1.17 протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (п.3.2.2 договору).

Відповідно до п.3.6 договору по закінченню надання послуг з відправлення заявленого вантажу здійснюється звірка виконаних сторонами обов'язків, після чого експедитор надсилає клієнтові акт звірки взаєморозрахунків. У відповідності до акта звірки здійснюються кінцеві взаєморозрахунки сторін.

Згідно п.9.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.07.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач, на виконання умов договору, на протязі жовтня - грудня 2104 року перерахував відповідачу грошову суму в розмірі 48956253,84 грн., що підтверджується наданими позивачем банківськими виписками по рахунку.

Разом з тим, як вбачається з пояснень представника позивача та наявних в матеріалах справи актів прийому-здачі виконаних робіт за вказаним договором експедирування, відповідачем надано послуг на суму 40573768 грн., внаслідок чого утворилась переплата за вказаним договором в розмірі 8382485,84 грн.

Позивачем направлялась відповідачу лист-вимога №130-2-12/4172 від 17.08.2015 про сплату боргу, проте, вказану заборгованість відповідачем погашено не було.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки матеріалами справи, зокрема банківськими виписками, та актами приймання-здачі робіт підтверджується, а представником відповідача у судовому засіданні не заперечувалась, заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 8382485,84 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення вказаної заборгованості.

Разом з тим позовні вимоги в частині стягнення нарахованої позивачем пені та 3% річних задоволенню не підлягають виходячи з такого.

Пунктом 3.10 договору сторони встановили, що у випадку відмови клієнта від заявленого перевезення або неможливості надання послуг експедитором на повну суму передплати, експедитор зобов'язаний повернути невикористану суму протягом 10 банківських днів з дня отримання повідомлення сторони.

Як вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи, зокрема опису вкладення в цінний лист та касового чеку установи поштового зв'язку №050 від 17.08.2015, позивачем на адресу відповідача 17.08.2015 направлено лист-вимогу щодо повернення грошових коштів.

Разом з тим відповідачем не надано доказів отримання відповідачем вказаної вимоги, чи повернення вказаної вимоги на адресу відповідача.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем вимоги про сплату заборгованості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування на вказану суму заборгованості пені та 3% річних за прострочення виконання зобов'язань.

При цьому посилання позивача на розрахований позивачем строк отримання відповідачем повідомлення судом до уваги не приймається, оскільки є лише припущенням позивача, в той час як належними доказами є поштове повідомлення про вручення листа відповідачу, чи повернення кореспонденції на адресу позивача у зв'язку з неотриманням відповідачем за закінченням терміну зберігання.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин, зокрема щодо відсутності вказаної заборгованості чи її розміру, як не надано позивачем доказів прострочення сплати відповідачем вказаної заборгованості.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернолоджистік» (04655, м. Київ, вул. Межигірська, 78; ідентифікаційний код 39252903) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243 (вісім мільйонiв триста вісімдесят двi тисячi чотириста вісімдесят п'ять) грн. 84 коп. заборгованості та витрати зі сплати судового збору в сумі 125737 (сто двадцять п'ять тисяч сімсот тридцять сім) грн. 29 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко