ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 р. Справа № 909/1325/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1" Приватбанк",

вул. Набережна Перемоги, буд. 50,м. Дніпропетровськ,49094

адреса для листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800

до відповідача: Приватного підприємства "Ромен-Долина"

вул. Січових Стрільців, буд. 7,м. Долина, Івано-Франківська область,77500

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 359 953, 75 грн.

за участю:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність № 1 від 04.01.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" заявило позовну вимогу до приватного підприємства "Ромен-Долина" про стягнення заборгованості в розмірі 359 953 грн. 75 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 03.12.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляд справи в судовому засіданні на 15.12.2015 року. Ухвалою суду від 15.12.2015 року відкладено розгляд справи на 12.01.2016 року. В судовому засіданні 12.01.2016 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 26.01.2016 року, про що представники сторін були повідомлені. Ухвалою суду від 26.01.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 11.02.2016 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Вимоги ухвали суду від 26.01.2016 року позивач не виконав. Представник відповідача частково проти позовних вимог заперечив, згідно підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№1105/16 від 27.01.2016).

Що стосується неявки в судове засідання представника позивача, суд вважає за правильне вказати таке. Відповідно до підпункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду / реєстр №36 за 27.01.2016 року /.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив таке.

13.04.2011 року приватним підприємством "Ромен-Долина" (надалі за текстом - відповідач) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 13.04.2011 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

З позовної заяви вбачається, що відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 0627 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п.3.2.1.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Позивач вказав, що відповідно до п.3.2.1.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Згідно п.3.2.1.1.3. Умов - кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.1.8. Умов - проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Зави про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Пунктом 3.2.1.1.6. Умов передбачено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Позивач стверджує, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 200 000 грн. 00 коп.

Розділом 3.2.1.4. Умов встановлено порядок розрахунків. Так, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Відповідно до п.3.2.1.2.3.4. Умов - банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

За словами позивача у зв'язку з порушенням зобов'язань до договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 16.11.2015 року має заборгованість в сумі 359 953 грн. 75 коп., яка складається з наступного: 200 000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 79 408 грн. 16 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 68 024 грн. 93 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 12 520 грн. 66 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідач проти позову частково заперечив, свої аргументи виклав у відзиві на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач вказує на те, що пунктом 3.18.4.1.3. Умов передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних.

За словами відповідача позивачем з 01.07.2014 року було внесено зміни до "Умов та правил надання банківських послуг", зокрема змінено відсоткову ставку за користування кредитом понад 90 днів з 48% до 56%.

Відповідач стверджує, що відповідно до положень п.3.18.2.3.1. Умов сторони в порядку ч.1 ст.212 ЦК України дійшли взаємної згоди про те, що процентна ставка за користування кредитом може бути підвищена банком, у разі якщо збільшиться облікова ставка НБУ на 1 або більше пунктів, та/або курс гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатора іноземних валют збільшиться на 5 або більше відсотків, та/або вартість ресурсів на міжбанківському грошовому ринку збільшиться на 5 та/або більше відсотків, сторони погодилися, що збільшена процентна ставка починає діяти після того, як банк повідомить клієнта про настання подій, закріплених у даному пункті, на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення чи інших).

Крім того, відповідач вказав, що відповідно до ч.6 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. За словами відповідача, договором банківського обслуговування не визначено максимальний розмір збільшення процентної ставки в розмірі 56 %. Разом з тим, відповідач зауважив, що доказів, які б свідчили про те, що банк повідомив відповідача про зміну (збільшення) відсоткової ставки до 56% у встановленому Умовами та правилами порядку позивач не надав.

За твердженнями відповідача відсотки за користування кредитом неправомірно нараховані у сумі 79 408 грн. 16 коп. з урахуванням процентної ставки в розмірі 56 % а не 48%.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідачем самостійно здійснено перерахунок відсотків за користування кредитом в розмірі 48% за прострочений період з 05.05.2015 року по 16.11.2015 року, розмір яких становить 51 287 грн. 67 коп. Крім того, відповідачем самостійно здійснено перерахунок пені за період з 28.05.2015 року по 16.11.2015 року, розмір якої становить 50 980 грн. 82 коп.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір банківського обслуговування № б/н від 13.04.2011 року /заява про відкриття поточного рахунку від 13.04.2011 року, відповідно до якої відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг"/.

Відповідно до названих документів сторони взяли на себе відповідні зобов'язання. Зокрема, на виконання зобов'язань за договором відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 200 000 грн., що підтверджується виданою банком довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів та видано відповідачу кошти в терміни та в сумах відповідно до наданої суду виписки по рахунку №0627.

Відповідно до взятого відповідачем зобов'язання - порядок розрахунків по поверненню кредитних коштів передбачено "Умовами і правилами надання банківських послуг" /дальше Умов/. Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов - кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Проте, доказів повернення отриманих коштів в терміни, визначені договором між сторонами на суму 200 000 грн. 00 коп., відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відсутність належних доказів про виконання стороною взятих на себе зобов'язань дає право суду на висновок про порушення стороною умов договору, а в конкретному випадку неповернення відповідачем позивачу в установлені терміни 200 000 грн. 00 коп., що і є сумою заборгованості по кредиту та частково сумою позову.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача проти заборгованості за кредитом в сумі 200 000 грн. та заборгованості по комісії в розмірі 12 520 грн. 66 коп. не заперечив. Таким чином, в суду є всі підстави для стягнення з відповідача вказаних сум.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 79 408 грн. 16 коп., суд вважає за потрібне вказати таке.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3.2.1.4. Умов передбачено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку, суму заборгованості за процентами розраховано з врахуванням ставки 56% річних і така сума становить 79 408 грн. 16 коп.

Відповідно до п.3.2.1.2.3.1. Умов сторони в порядку ч.1 ст.212 ЦК України прийшли до взаємної згоди про те, що процентна ставка за користування кредитом може бути підвищена банком, у разі якщо збільшиться облікова ставка НБУ на 1 або більше пунктів, та/або курс гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатора іноземних валют збільшиться на 5 або більше відсотків, сторони погодилися, що збільшена відсоткова ставка починає діяти після того, як банк повідомить клієнта про настання подій, закріплених у даному пункті, а клієнт не погасить наявну перед банком заборгованість в порядку і строки, передбачені "Умовами і правилами надання банківських послу". Банк повідомляє клієнта про настання подій, закріплених цим пунктом, на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інше).

Ухвалою суду від 26.01.2016 року судом зобов'язано позивача подати суду докази направлення відповідачу повідомлення про зміну відсоткової ставки, позивач таких доказів суду не подав.

Натомість, представник відповідача подав суду перерахунок суми заборгованості по відсотках з врахуванням ставки 48% річних і така сума заборгованості по відсотках згідно розрахунку відповідача становить 51 287 грн. 67 коп. В спірному випадку, беручи до уваги поданий представником відповідача перерахунок суми заборгованості по відсотках, відсутність з боку позивача доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, суд не може не погодитися з доводами відповідача про те, що позивачем неправомірно нарахована заборгованість по відсотках в сумі 79 408 грн. 16 коп. з урахуванням ставки в розмірі 56% річних. Таким чином, в суду наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості по процентах в розмірі 51 287 грн. 67 коп., в решті частині вимог в розмірі 28 120 грн. 49 коп. слід відмовити за їх необґрунтованості.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 68 024 грн. 93 коп., слід вказати таке.

Згідно із статтею 230 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.3.2.1.5.1. Умов - при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п. п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту передбачено п. п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, що передбачено п. п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 - клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п.3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Ухвалою суду від 26.01.2016 року зобов'язано позивача подати суду розрахунок суми пені з урахуванням ч.6 ст.232 ГК України. Позивач вказану вимогу суду не виконав.

Представник відповідача в судовому засіданні подав перерахунок суми пені, здійснений в юридичній пошуково-інформаційній системі "Законодавство". Згідно вказаного перерахунку сума пені за період з 28.05.2015 року по 16.11.2015 року, кількість днів прострочки 172, при заборгованості 200 000 грн. становить 50 980 грн. 82 коп. Дослідивши вказаний перерахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а відтак сума пені в розмірі 50 980 грн. 82 коп. підлягає стягненню. В задоволенні решти вимог в розмірі 17 044 грн. 11 коп. слід відмовити через їх необґрунтованість.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач впросить суд за наявності обставин, які мають істотне значення, зменшити розмір пені в сумі 50 980 грн. 82 коп. на 50%. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні такої вимоги, оскільки п.3 ч.1 ст.83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. В спірному випадку, відповідач не подав суду доказів того, що мають місце виняткові обставини.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задоволити частково.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, ч.1 ст.549, ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, ст.230, п.4 ст.231 Господарського кодексу України, ст.ст. 32, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з відповідача приватного підприємства "Ромен-Долина" / 77500, Івано-Франківська область, м. Долина, Майдан Січових Стрільців, буд.7, / на користь позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" / 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, / заборгованість за договором № б/н від 13.04.2011 року в розмірі 314 789 грн. 15 коп. (триста чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять гривень п'ятнадцять копійок), з яких: 200 000 грн. 00 коп. (двісті тисяч гривень) - заборгованість за кредитом; 51 287 грн. 67 коп. (п'ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят сім гривень шістдесят сім копійок) - заборгованість по процентах за користування кредитом; 50 980 грн. 82 коп. (п'ятдесят тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень вісімдесят дві копійки) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 12 520 грн. 66 коп. (дванадцять тисяч п'ятсот двадцять гривень шістдесят шість копійок) - заборгованість по комісії за користування кредитом та судовий збір в сумі 4 721 грн. 84 коп. (чотири тисячі сімсот двадцять одна гривня вісімдесят чотири копійки).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.02.16

Суддя Фрич М. М.