РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/31111/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Редакція газети «Голос України»

до Корпорації «Науковий парк «Київська політехніка»

про розірвання договору та повернення грошових коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Представники:

від Позивача: Титаренко Н.Б. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Ракітіна Л.Д. (представник за довіреністю);

Орєхова І.М. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Редакція газети «Голос України» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації «Науковий парк «Київська політехніка» (надалі також - «Відповідач») про розірвання договору та повернення грошових коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30.04.2015 року між Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» (Замовник) та Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» (Виконавець) було укладено Договір №29-ГУ, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги, визначені в Додатку 1 до цього Договору, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги. Як зазначає Позивач, 10.06.2015 року він на підставі виставленого рахунку Відповідача №5 від 04.06.2015 року помилково здійснив оплату наданих послуг у повному обсязі на суму в розмірі 10 000 грн. 00 коп., які останній не надавав, оскільки акт приймання - передачі наданих послуг до теперішнього часу не передано Замовнику. За таких підстав, просить Суд розірвати Договір №29-ГУ від 30.04.2015 року, укладений між Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» та Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка», а також стягнути з Відповідача на користь Позивача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України помилково сплачені грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31111/15, судове засідання призначено на 24.12.2015 р.

24.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 10.12.2015 року.

24.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

24.12.2015 року представники сторін в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 10.12.2015 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження належного виконання зобов'язань за Договором №29-ГУ від 30.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 року відкладено розгляд справи на 14.01.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

13.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

14.01.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Корпорації "Науковий парк "Київська політехніка";

2) Відповідача надати докази на підтвердження передачі Акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до п. 3.4. Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року відкладено розгляд справи на 10.02.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

28.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору.

29.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2015 року між Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» (Замовник) та Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» (Виконавець) було укладено Договір №29-ГУ, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги, визначені в Додатку 1 до цього Договору, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Відповідно до п.1.2 Договору послуги вважаються наданими після підписання Сторонами Акту здачі - приймання наданих послуг.

Згідно з п.3.1 Договору вартість послуг, передбачених Додатком №1 до цього Договору, складає 10 000 грн. 00 коп.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що розрахунок за надані послуги здійснюється Замовником після підписання Сторонами акту приймання - передачі наданих послуг та на підставі рахунку, який надається Виконавцем. Оплата повинна бути здійснена у термін, що не перевищує 3 робочих днів з дня отримання рахунку шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Документом, що підтверджує надання Виконавцем послуг за цим Договором, є акт приймання - передачі наданих послуг, який складається Виконавцем та підписується Сторонами протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг. (п.3.3 Договору)

У п.3.4 Договору зазначено, що акт приймання - передачі наданих послуг та рахунок вручаються повноважному представнику Замовника або надсилаються на його адресу листом, засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою з подальшим представленням оригіналу (особисто або поштою).

Відповідно до п.4.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно з п.4.3 Договору він може бути розірваний за домовленістю сторін шляхом укладення відповідного додаткового договору.

Додатком №1 до Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року Сторони узгодили перелік послуг.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що 10.06.2015 року він на підставі виставленого рахунку Відповідача №5 від 04.06.2015 року помилково здійснив оплату наданих послуг у повному обсязі на суму в розмірі 10 000 грн. 00 коп., які останній не надавав, оскільки акт приймання - передачі наданих послуг до теперішнього часу не передано Замовнику. За таких підстав, просить Суд розірвати Договір №29-ГУ від 30.04.2015 року, укладений між Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» та Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка», а також стягнути з Відповідача на користь Позивача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України помилково сплачені грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

04.09.2015 року Позивач надіслав на адресу Відповідача лист №471 з вимогою повернути помилково перераховані кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також повідомив про розірвання Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року у зв'язку з ненаданням останнім результатів послуг.

Листом №15-098-НП від 15.09.2015 року Відповідач повідомив Позивача про надання всіх запланованих послуг, вказаних у Додатку №1 до договору, про що 04.06.2015 року Сторонами було складено Акт №1 прийняття - передачі науково - дослідної роботи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Редакція газети «Голос України» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У частині 2 цієї ж статті також зазначено, що її положення застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другоїстатті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Судом встановлено, що 30.04.2015 року між Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» (Замовник) та Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» (Виконавець) було укладено Договір №29-ГУ, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги, визначені в Додатку 1 до цього Договору, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Аналіз положень вищезазначеного договору свідчить про те, що за правовою природою це є договір про надання послуг. Договір про надання послуг характеризується особливим об'єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, а по-друге, нероздільно пов'язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов'язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця немає матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

Згідно з умовами договору про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об'єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об'єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Разом з тим, зазначені ознаки договору про надання послуг відрізняють такий договір від договору підряду, який регулюється главою 61 Цивільного кодексу України та пов'язує обов'язок замовника сплатити за виконані підрядні роботи за наявності доказів їх передачі виконавцем та прийняття замовником за відповідним актом (КБ-2в). Тобто для доведення факту виконання умов договору з боку виконавця крім актів виконаних робіт останній зобов'язаний надати докази того, що підтверджують факт виконання ним зобов'язання.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наведена норма матеріального права пов'язує обов'язок з оплати послуги замовником з обов'язковим наданням йому такої послуги. При цьому, за договором щодо надання послуг оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року Відповідачем був виставлений Позивачу рахунок на оплату №5 від 04.06.2105 року на суму 10 000 грн. 00 коп. за надані послуги з науково - дослідної роботи за Договором №29 від 30.04.2015 року, який був сплачений останнім 10.06.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №6376 на суму 10 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «оплата за послуги науково - дослідної роботи згідно рах. №5 від 04.06.2015 року».

Відповідно до п.1.2 Договору послуги вважаються наданими після підписання Сторонами Акту здачі - приймання наданих послуг.

Згідно з п.3.1 Договору вартість послуг, передбачених Додатком №1 до цього Договору, складає 10 000 грн. 00 коп.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що розрахунок за надані послуги здійснюється Замовником після підписання Сторонами акту приймання - передачі наданих послуг та на підставі рахунку, який надається Виконавцем. Оплата повинна бути здійснена у термін, що не перевищує 3 робочих днів з дня отримання рахунку шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Документом, що підтверджує надання Виконавцем послуг за цим Договором, є акт приймання - передачі наданих послуг, який складається Виконавцем та підписується Сторонами протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг. (п.3.3 Договору)

У п.3.4 Договору зазначено, що акт приймання - передачі наданих послуг та рахунок вручаються повноважному представнику Замовника або надсилаються на його адресу листом, засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою з подальшим представленням оригіналу (особисто або поштою).

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог про розірвання договору, зазначив, що ним було передано Акт прийняття - передачі науково - дослідної роботи від 04.06.2015 року по договору від 30.04.2015 р. №29, підписаний в односторонньому порядку, представнику Державного підприємства «Редакція газети «Голос України» Лавренюку Богдану та було надіслано на адресу Замовника аналітичну довідку (звіт про виконання науково - дослідної роботи) в електронному вигляді шляхом направлення електронного листа на адресу Позивача () 12.06.2015 року, 23.06.2015 року, 03.09.2015 року. Крім того, 29.12.2015 року Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» листом №15-127-НП був надісланий на адресу Позивача акт виконаних робіт на 1 арк. в 1 прим., що підтверджується фіскальним чеком від 29.12.2015 р., рекомендованим повідомленням про вручення 05.01.2016 р. уповноваженій особі підприємства Позивача, а 20.01.2016 року листом №16-004-НП направлені Акт прийняття - передачі науково - дослідної роботи від 04.06.2015 р. (2 екз.), звіт про результати науково - дослідної роботи (на 17 арк.), що підтверджується фіскальним чеком від 20.01.2016 р., описом вкладення у цінний лист від 20.01.2016 р.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача стосовно того, що звіт про виконання науково - дослідної роботи було надіслано засобами електронного зв'язку на невірну електронну адресу Замовника - , а вірною є , оскільки умовами Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року не передбачено конкретну електронну адресу, на яку можуть направлятися документи за вказаним договором. Так, у пункті 3.4 Договору лише зазначено про те, що акт приймання - передачі наданих послуг та рахунок вручаються повноважному представнику Замовника або надсилаються на його адресу листом, засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою з подальшим представленням оригіналу (особисто або поштою). Крім того, реалізація Виконавцем свого права по направленню звіту про виконання науково - дослідної роботи на електронну адресу не спростовує факту отримання такого звіту Замовником.

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року Відповідачем був виставлений Позивачу рахунок на оплату №5 від 04.06.2105 року на суму 10 000 грн. 00 коп. за надані послуги з науково - дослідної роботи за Договором №29 від 30.04.2015 року, який був сплачений останнім 10.06.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №6376 на суму 10 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «оплата за послуги науково - дослідної роботи згідно рах. №5 від 04.06.2015 року».

Враховуючи те, що Виконавцем на виконання пункту 3.4 Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року був виставлений Позивачу рахунок - фактура, який надається разом з актом приймання - передачі наданих послуг, а Замовником в свою чергу був сплачений вказаний рахунок, то Суд приходить до висновку, що такі дії Державного підприємства «Редакція газети «Голос України» підтверджують факт отримання уповноваженою особою підприємства Позивача акту приймання - передачі наданих послуг та рахунку. За таких підстав, доводи Позивача щодо передачі акту прийняття - передачі науково - дослідної роботи від 04.06.2015 року неуповноваженому представнику Державного підприємства «Редакція газети «Голос України» Лавренюку Богдану Судом також не приймаються до уваги, оскільки не впливають на суть правовідносин сторін.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наведена норма матеріального права пов'язує обов'язок з оплати послуги замовником з обов'язковим наданням йому такої послуги. При цьому, за договором щодо надання послуг оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, Суд приходить до висновку, що сплата Позивачем грошових коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп., тобто повної вартості послуг, передбачених Додатком №1 до цього Договору (п.3.1 Договору), свідчать про факт надання Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» послуги з аналізу газети «Голос України».

Крім того, Суд зазначає, що відсутність підписаного акта приймання-передачі наданих послуг не є перешкодою для захисту суб'єктивного матеріального права у випадку, якщо Суд на підставі зібраних у справі та оцінених у сукупності доказів встановить факт виконання Відповідачем відповідних зобов'язань щодо виконання певних послуг за спірним договором. В даному випадку доказом виконання Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» своїх зобов'язань за Договором №29-ГУ від 30.04.2015 року є звіт про виконання науково - дослідної роботи «Аналітична довідка для газети «Голос України», складений науковим керівником, д.т.н., професором Киричок Г.Ю., затверджений генеральним директором Корпорації, на 17 аркушах, що підтверджує факт виконання ним зобов'язання. При цьому, Суд не приймає до уваги лист Позивача №31 від 19.01.2016 р. про відмову від підписання акту приймання - передачі наданих послуг у зв'язку з ненаданням таких послуг, оскільки це спростовується вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

Як встановлено в ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 220 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Суд зазначає, що сам лише факт звернення Позивача до Відповідача з відповідним листом №471 від 04.09.2015 року про розірвання Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року у зв'язку з ненаданням останнім результатів послуг та повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп. ще не свідчить про доведеність істотного порушення умов договору зі сторони Відповідача. Крім того, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів звернення Позивача до Виконавця з заявами про виконання умов спірного договору у певні строки, оскільки в самому договорі не зазначені строки надання Відповідачем послуг.

Нормою ст. 907 Цивільного України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у т.ч. шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Таким чином, загальна норма цивільного законодавства (ст.907 ЦК України) не визначає підстав для одностороннього розірвання договору, а відсилає до інших норм матеріального права або умов договору для їх визначення. Суд зазначає, що в даному випадку, у Договорі №29-ГУ від 30.04.2015 року право Замовника односторонньо розірвати договір не передбачено, оскільки він може бути розірваний за домовленістю сторін шляхом укладення відповідного додаткового договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При зверненні до Суду з вимогою про розірвання договору, сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Так, шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження істотного порушення Відповідачем своїх зобов'язань за Договором №29-ГУ від 30.04.2015 року, оскільки останнім були надані послуги, передбачені умовами спірного договору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державного підприємства «Редакція газети «Голос України» про розірвання Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року, укладеного між Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» та Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» задоволенню не підлягають.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України помилково сплачених грошових коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з п.3.1 Договору вартість послуг, передбачених Додатком №1 до цього Договору, складає 10 000 грн. 00 коп.

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року Відповідачем був виставлений Позивачу рахунок на оплату №5 від 04.06.2105 року на суму 10 000 грн. 00 коп. за надані послуги з науково - дослідної роботи за Договором №29 від 30.04.2015 року, який був сплачений останнім 10.06.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №6376 на суму 10 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «оплата за послуги науково - дослідної роботи згідно рах. №5 від 04.06.2015 року».

За таких обставин, враховуючи те, що на час звернення до суду з вказаним позовом Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання, а Судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині розірвання спірного договору, то грошові кошти у загальному розмірі 10 000 грн. 00 коп. були перераховані на виконання умов Договору №29-ГУ від 30.04.2015 року, тобто за наявністю достатньої правової підстави, а тому доводи Позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України є необґрунтованими та не приймаються Судом до уваги.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався Позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13.

За таких підстав, Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог Позивача в частині стягнення з Корпорації «Науковий парк «Київська політехніка» на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України помилково сплачених грошових коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Редакція газети «Голос України» до Корпорації «Науковий парк «Київська політехніка» про розірвання договору та повернення грошових коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин