ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2016 Справа № 920/1856/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши матеріали справи № 920/1856/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Суми, в особі Філії Шосткинський район електричних мереж Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Шостка,

до відповідача: Комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Шостка,

про стягнення 45846 грн 67 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 10-19/17-Д/83 від 30.06.2015),

від відповідача: не зявився,

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 45846 грн. 67 коп. (в т.ч. 22512 грн. 28 коп. пені, 1407 грн. 61 коп. 3 % річних, 21926 грн. 78 коп. інфляційних збитків) за неналежне виконання умов договору про постачання електричної енергії № 515 від 20.06.2003, укладеного між сторонами даного спору, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

04.01.2016 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про часткове визнання позовних вимог, заперечує щодо вірності розрахунку позовних вимог та просить суд відмовити у стягненні 399 грн. 93 коп. і 1712 грн. 58 коп. інфляційних нарахувань, 33 грн. 46 коп. 3 % річних та зменшити на 78,9 % розмір нарахованої позивачем пені. Також, просить суд розглядати справу без участі їх представника.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції по справі подав письмові пояснення на заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте у відзиві на позовну заяву просив суд розглянути справу без участі їх представника.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

20.06.2003 між ВАТ "Сумиобленерго" в особі Шосткинського районного відділення "Енергозбут" (тепер - Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" в особі філії "Шосткинський РЕМ"; далі - позивач) та Державним підприємством комунальної власності "Виробниче управління водоканалізаційного господарства" (тепер - Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства"; далі-відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 515, відповідно до умов якого, позивач (постачальник) зобовязався постачати електричну енергію відповідачу (споживачу), а відповідач зобов'язався здійснювати оплату її вартості та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та додатків до нього, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з п. п. 2.2.3 договору, споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатку № 4 "Порядок розрахунків" та здійснювати оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 «Про порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії»

Відповідно до п. 1 додатку № 4 до договору розрахунковим вважається період з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Покази розрахункових засобів обліку відповідно до Переліку обєктів і точок комерційного обліку фіксуються до 20 числа кожного місяця та оформлюються «Атом про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії» у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

Згідно п. 3 додатку № 4 до договору сума коштів, які має оплатити споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію визначається наступним чином: обсяг переданої (спожитої) енергії між датами зняття показів засобів обліку розкладається відповідно до тривалості дії протягом розрахункового періоду кожного з тарифів, після чого величина коштів, які має сплатити споживач, визначається як сума добутків тарифів на відповідні їм обсяги електричної енергії. Рахунок на оплату електричної енергії має бути оплачений споживачем протягом 5 днів від дня отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в повному обсязі та належним чином виконав свої зобовязання за договором про постачання електричної енергії № 515 від 20.06.2003, що підтверджується підписаними з обох сторін актами про обсяги переданої відповідачу (спожитою споживачем) електричної енергії з 20 грудня 2014 по 19 вересня 2015, а саме: з 20 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року спожито 356096 кВт/год.; з 20 січня 2015 року по 19 лютого 2015 року спожито 348423 кВт/год.; з 20 лютого 2015 року по 19 березня 2015 року спожито 299406 кВт/год.; з 20 березня 2015 року по 19 квітня 2015 року спожито 318559 кВт/год.; з 20 квітня 2015 року по 19 травня 2015 року спожито 308825 кВт/год.; з 20 травня 2015 року по 19 червня 2015 року спожито 316456 кВт/год.; з 20 червня 2015 року по 19 липня 2015 року спожито 317949 кВт/год.; з 20 липня 2015 року по 19 серпня 2015 року спожито 325726 кВт/год.; з 20 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року спожито 325109 кВт/год.

Позивачем відповідачу були виставлені рахунки до сплати за спожиту активну електроенергію: за січень 2015 - рахунок № 12-33/1958 від 20.01.15. на суму 454546,18 грн.; за лютий 2015-рахунок № 12-33/1954 від 20.02.15. на суму 453103,21 грн.; за березень 2015 - рахунок № 12-33/3265 від 20.03.15. на суму 402573,59 грн.; за квітень 2015 - рахунок № 12-33/2825 від 20.04.15. на суму 448317,34 грн.; за травень 2015 - рахунок № 12-33/2845 від 20.05.15. на суму 442780,93 грн.; за червень 2015 - рахунок № 12-33/3717 від 22.06.15. на суму 467617,04 грн.; за липень 2015-рахунок № 12-33/2908 від 20.07.15. на суму 493791,35 грн.; за серпень 2015 - рахунок № 12-33/2813 від 20.08.15. на суму 505392,66 грн.; за вересень 2015-рахунок № 12-33/2557 від 21.09.15. на суму 491966,28 грн.

Відповідно до п. 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 року № 28, плата за перетікання реактивної електроенергії - це плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних електричних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує електромагнітні незбалансовані електроустановки.

Згідно п. 2.2.4 договору споживач зобов'язується здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Для здійснення плати за перетікання реактивної електроенергії відповідачу виставлялись рахунки: за січень 2015 - рахунок № 12-33/1959 від 20.01.15. на суму 678,38 грн.; за лютий 2015-рахунок № 12-33/1955 від 20.02.15. на суму 679,30 грн.; за березень 2015 - рахунок № 12-33/3266 від 20.03.15. на суму 624,12 грн.; за квітень 2015 - рахунок № 12-33/2827 від 20.04.15. на суму 638,50 грн.; за травень 2015 - рахунок № 12-33/2846 від 20.05.15. на суму 604,15 грн.; за червень 2015 - рахунок № 12-33/3718 від 22.06.15. на суму 990,42 грн.; за липень 2015 - рахунок № 12-33/2906 від 20.07.15. на суму 800,57 грн.; за серпень 2015 - рахунок № 12-33/2814 від 20.08.15. на суму 758,28 грн.; за вересень 2015 - рахунок № 12-33/2559 від 21.09.15. на суму 806,02 грн.

У відповідності до додатку № 4 до договору рахунки на оплату за перетікання реактивної електроенергії мають бути оплачені споживачем протягом 5-ти операційних днів з дня отримання.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач в порушення договірних зобов'язань не проводив своєчасно та повністю розрахунки за спожиту електроенергію.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначає, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, згідно якого пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених п. 2.2.3-2.2.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За неналежне виконання умов договору відповідачу нарахована пеня в розмірі 22512 грн. 28 коп. за період з 20.12.2014р. по 09.09.2015р. Даний розрахунок був перевірений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

У відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд зменшити розмір пені на 78,9% у звязку з тим, що основним споживачем їх послуг, є населення, яке на сьогоднішній день має заборгованість перед відповідачем на суму 4058919 грн. Крім того, заборгованість за поставлену з 20.12.2014 по 09.09.2015 електроенергію на день розгляду справи була погашена, що не заперечується позивачем.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до підпункту 3.17.4. п. 3.17 п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" повністю виконало зобов"язання по оплаті за надані послуги електропосточання згідно договору про постачання електричної енергії № 515 від 20.06.2003, а також наявність великої дебіторської заборгованості з боку споживачів (населення), що в свою чергу ставить під загрозу проведення останнім своєчасної оплати енергоносіїв, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу відповідача та зменшшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання на 30%, що становить 15758 грн. 60 коп.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по вищевказаному договору позивач просить стягнути з відповідача 21926 грн. 78 коп. інфляційних втрат та 1407 грн. 61 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом, або договором не встановлений інший розмір процентів.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних був перевірений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016. За результатами перевірки судом встановлено, що 3% річних розраховано позивачем правомірно і становить 1407 грн. 61 коп, що стосується інфляційних втрат, то розрахунок, зроблений позивачем, не відповідає розрахунку зробленого судом за допомогою вищезазначеної програми, згідно якого розмір інфляційних становить 16957 грн. 16 коп.

Враховуючи вище викладене, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 15758 грн. 60 коп. пені, 1407 грн. 61 коп. 3% річних, 16957 грн. 16 коп. інфляційних втрат.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1085 грн. 97 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (41100, м. Шостка, вул. Прорізна, 17, і.к. 03352935) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» в особі філії «Шосткинський район електричних мереж» ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Сумиобленерго» (41100, м. Шостка, вул Воровського, буд. 68 і.к. 37785255) 15758 грн. 60 коп. пені, 1407 грн. 61 коп. 3% річних, 16957 грн. 16 коп. інфляційних втрат. 1085 грн. 97 коп витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення пені в сумі 6753 грн. 68 коп. відмовити.

4. В частині стягнення інфляційних втрат в сумі 4969 грн. 62 коп. відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.02.2016.

СУДДЯ І.В. ЗАЙЦЕВА