ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/1148/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом ПАТ "ОСОБА_2 ОСОБА_3" в о. Харківської Обласної Дирекції "ОСОБА_2 ОСОБА_3" м. Харків
до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4, м. Харків
про стягнення 39414,38 дол. США
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_5, за довіреністю від 30.01.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ОСОБА_2 ОСОБА_3" в особі Харківської обласної дирекції звернулося до господарського суду із позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення 851690,83 грн. різниці еквіваленту у національній валюті суми заборгованості за кредитним договором №011/02/3-1110-06 від 09.06.2006 у зв`язку зі зміною курсу валют 16.10.2014 по відношенню до 16.06.2011; 50976,25 доларів США заборгованості за відсотками; 31311,41 доларів США пені за порушення строку погашення кредиту; 8102,97 доларів США пені за порушення строку погашення відсотків.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.04.2015 у справі №922/1148/15 (суддя Прохоров С.А.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 (судді: Істоміна О.А. головуючий, ОСОБА_1, ОСОБА_3М.), позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_4 50976,25 доларів США (що в перерахунку на національну валюту станом на 17.10.2014 становить 660204,63 грн.) заборгованості за відсотками; 31311,41 доларів США (що в перерахунку на національну валюту станом на 17.10.2014 становить 405 520,93 грн.) пені за порушення строку погашення кредиту; 8102,97 доларів США (що в перерахунку станом на 17.10.2014 на національну валюту становить 104 943,33 грн.) пені за порушення строку погашення відсотків та 23413,37 грн. судового збору. В частині стягнення 851690,83 грн. різниці еквіваленту у національній валюті суми заборгованості за кредитним договором №011/02/3-1110-06 від 09.06.2006 у зв`язку зі зміною курсу валют 16.10.2014 по відношенню до 16.06.2011 в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2015 року касаційну скаргу ПАТ "ОСОБА_2 ОСОБА_3" в особі Харківської обласної дирекції задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 22.04.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 у справі №922/1148/15 скасовано в частині стягнення з відповідача 31 311, 41 доларів США (що в перерахунку в національну валюту станом на 17.10.2014 становить 405 520, 93 грн.) пені за порушення строку погашення кредиту; 8 102, 97 доларів США (що в перерахунку станом на 17.10.2014 в національну валюту становить 104 943, 33 грн.) пені за порушення строку погашення відсотків. Справу №922/1148/15 в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 22.04.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 у справі №922/1148/15 залишено без змін.

08.12.2015 року справу № 922/1148/15 було повернуто до господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2015 року справу № 922/1148/15 передано на новий розгляд судді Добрелі Н.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2015 року справу № 922/1148/15 призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалами суду від 18.01.2016 року та від 01.02.2016 року розгляд справи відкладався.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.02.2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про застосуванню строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання 08.02.2016 року не з`явився, пояснень по справі не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.02.2016 року проти позову заперечував, просив суд в задоволені позову відмовити, у зв'язку з пропуском терміну строку позовної давності.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив, наступне.

09.06.2006 р. між АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "ОСОБА_2 ОСОБА_3" та ФОП ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 459, згідно якої 09.06.2006 р. укладено кредитний договір № 011/02/3-1110-06. В подальшому до кредитного договору вносились зміни шляхом укладання договору про внесення змін № 1 від 30.01.2009 р. та додаткової угоди № 2 від 30.10.2009 р. На умовах кредитного договору банком позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 240000,00 доларів США строком до 09.06.2013 р. зі сплатою відсотків 13%.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що позичальник зобов"язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити поверення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених договором. Відсотки за кредитом та основна сума заборгованості за кредитом погашаються позичальником щомісяця у відповідності до графіку погашення кредиту та відсотків.

Відповідно до п. 10.2. сторони передбачили за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених п. 1.1., 6.1. договору, позичальник сплачує кредитору:

- пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення - для кредитів, наданих в національній валюті України або

- пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення - для кредитів, наданих в іноземній валюті.

У зв"зку з порушенням прийнятих на себе зобов"язань стосовно повернення кредитних коштів у визначені строки, позивач нарахував позичальнику пеню у розмірі 31311,41 доларів США - сума пені за порушення строку погашення тіла кредиту та 8102,97 доларів США - сума пені за порушення строку погашення відсотків.

Вищий господарський суд, скасовуючи рішення першої інстанції та постанову Харківського апеляційного господарського суду в частині стягнення з відповідача 31 311, 41 доларів США (що в перерахунку в національну валюту станом на 17.10.2014 становить 405 520, 93 грн.) пені за порушення строку погашення кредиту; 8 102, 97 доларів США (що в перерахунку станом на 17.10.2014 в національну валюту становить 104 943, 33 грн.) пені за порушення строку погашення відсотків, у своїй постанові від 24.11.2015 року посилався на те, що судами не надано оцінки стосовно того, що пеня заявлена до стягнення у валюті США, а не у гривні, як то передбачено законом.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України в постанові від 24.11.2015 року по справі №922/1148/15 суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення пеню 31 311, 41 доларів США за порушення строку погашення кредиту ( період з 17.04.2014 року по 17.07.2014 року) та 8 102, 97 доларів США (період з 17.04.2014 року по 01.10.2014 року) пені за порушення строку погашення відсотків.

Також з матеріалів справи вбачається, що судом з метою всебічного та повного розгляду справи було ухвалами суду від 14.12.2015 року, від 18.01.2016 року та від 01.02.2016 року зобов'язано позивача надати письмові пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 24.11.2015 року та докладний та обґрунтований розрахунок пені відповідно до вимог діючого законодавства, у національній валюті України - гривні в еквіваленті на момент її нарахування. Позивач правом своїм передбаченим нормами ст. 4-3 ГПК України не скористався, документів витребуваних судом не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Ст. 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 3 статті 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України і оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такої позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 01.04.2015 у справі №909/660/14.

За статтею 11128 ГПК України у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем заявлена до стягнення пеня у еквіваленті дол. США, а не у гривні-національній валюті України, суд приходить до висновку, щодо відмови в задоволені пені у сумі 31 311, 41 доларів США за порушення строку погашення кредиту ( період з 17.04.2014 року по 17.07.2014 року) та 8 102, 97 доларів США пені (період з 17.04.2014 року по 01.10.2014 року) за порушення строку погашення відсотків, як необґрунтованої та заявленою безпідставно, оскільки це суперечить нормам ст. 192,533 ЦК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Щодо заявленого клопотання відповідачем про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи з наступного: у відповідності до частини 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволені вимог про стягнення пені заявленої позивачем у валюті дол. США то заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 192, 261, 526, 533, 549, 611 Цивільного кодексу України; Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 10.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_6