ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 910/17998/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 23.11.2015
у справі№ 910/17998/15 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-китайський центр розвитку"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
простягнення 167 661,07 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Кожевникова Д.Ю. (дов. від 02.02.2016),

відповідача: Драчова М.С. (дов. від 31.12.2015)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-китайський центр розвитку" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 77 282 грн. основного боргу, 58 224,47 грн. інфляційних втрат, 6 834,69 грн. 3% річних та 25 319,91 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував на порушення відповідачем зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт з капітального ремонту фонтану на парній стороні Майдану незалежності за укладеним між сторонами договором № 617/31/14-12 від 19.06.2012. При цьому, позивач посилався на приписи статей 525, 526, 536, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 231, 232 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015, ухваленим суддею Маринченко Я.В., позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 77 282 грн. основного боргу, 266,78 грн. 3% річних, 2 016,13 грн. інфляційних втрат; у решті позову відмовлено. Вмотивовуючи рішення, місцевий господарський суд виходив з доведеності матеріалами справи наявності заборгованості відповідача за виконані позивачем роботи відповідно до договору. Водночас, частково відмовляючи у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат, суд виходив з того, що прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати відбулось тільки через сім днів після отримання останнім претензії позивача. Відмова у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами вмотивована судом тим, що умовами укладеного між сторонами правочину не передбачено розміру таких процентів. При цьому. Суд керувався приписами статей 526, 530, 536, 625, 853 Цивільного кодексу України, статей 193, 231 Господарського кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Алданової С.О. - головуючого, Дикунської С.Я., Рудченка С.Г., постановою від 23.11.2015 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі в частині задоволених вимог скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на неврахування судами умов спірного договору, відповідно до яких оплата за договором мала бути здійснена за умови отримання бюджетного коштів. Скаржник зазначає про те, що бюджетні асигнування на погашення спірної заборгованості були виділені не в повному обсязі, а відтак, на думку скаржника, вина відповідача у невиконанні зобов'язання відсутня. При цьому, скаржник посилається на порушення судами приписів статей 526, 530, 614 Цивільного кодексу України, статей 23, 48 бюджетного кодексу України, статей 42, 43, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.06.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українсько-китайський центр розвитку" (підрядник) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (замовник) укладено договір №617/31/14-12/26, за умовами якого замовник зобов'язався прийняти та оплатити, а підрядник - виконати роботи з капітальноого ремонту з постачанням відповідного обладнання фонтану "Малі фонтани" (6 шт) по парній стороні Майдану Незалежності у м. Києві відповідно до умов цього договору та кошторисної документації. Пунктами 3.1., 3.3. вказаного договору передбачено, що загальна договірна ціна на роботи, що будуть виконані за цим договором і на його умовах складає 796 003,20 грн. в т.ч. ПДВ - 20%, що становить 132 667,20 грн. Вартість фактично виконаних робіт підтверджується належним чином оформленими сторонами актами виконаних робіт форми КБ-2в. За умовами пункту 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання акта виконаних підрядних робіт сторонами. Судами також установлено, що 22.06.2012 між сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2012 року на загальну суму 759 282 грн. Разом з тим, установлено судами і те, що відповідачем оплачено виконані позивачем роботи за договором та актом тільки на суму 682 000 грн. Позивач звертався до відповідача з претензією про сплату заборгованості за договором, яка була отримана відповідачем 05.05.2015, проте залишена останнім без задоволення. Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-китайський центр розвитку" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 77 282 грн. основного боргу, 58 224,47 грн. інфляційних втрат, 6 834,69 грн. 3% річних та 25 319,91 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Зі змісту касаційної скарги убачається, що скаржником оскаржується рішення та постанова у справі лише в частині задоволених позовних вимог. Відтак, постанова і рішення переглядаються в оскарженій частині. Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною другою статті 193 цього Кодексу передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до приписів частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Параграфом 1 Глави 61 Цивільного кодексу України унормовано загальні положення про підряд. Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до приписів статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Статтею 629 цього ж Кодексу унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 612 названого Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суди попередніх інстанцій установили, що, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач повної вартості виконаних позивачем робіт не сплатив. За таких обставин, висновок судів про наявність підстав для стягнення з відповідача спірної суми основного боргу, а також суми 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням здійсненого судом перерахунку, визнається правомірним. Довід скаржника про відсутність бюджетного фінансування, як підстави для невиконання відповідачем грошових зобов'язань, визнається неспроможним, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446. Інші доводи касаційної скарги також визнаються непереконливими, позаяк не спростовують установленого судами та стосуються оцінки доказів, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 910/17998/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді: Т. Гоголь

В. Швець