РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/29082/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА»
доПублічного акціонерного товариства «Банк Форум»
провизнання договору укладеним
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Келембет М.В.
від відповідача:Гладченко Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (надалі - «Банк») про визнання договору укладеним.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням, на думку позивача, підстав для визнання в судовому порядку укладеними договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна у зв'язку з неправомірним ухиленням відповідача від такого укладення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.12.2015 р.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що у зв'язку з перебуванням установи Банку в процедурі ліквідації, продаж його рухомого та нерухомого майна може відбуватися виключно в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судових засіданнях 14.12.2015 р. та 21.12.2015 р. судом оголошувались перерви на 21.12.2015 р. та 18.01.2016 р. відповідно.

Судове засідання 18.01.2016 р. не відбулося та було перенесено на 01.02.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав додаткові письмові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2013 р. між Банком (сторона-1) та Товариством (сторона-2) було укладено попередній договір купівлі-продажу майна (надалі - «Попередній договір»), за змістом п. 1.1 якого сторони зобов'язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити договори купівлі-продажу майна, зазначеного в додатку №1 до цього попереднього договору на умовах, в порядку та строки, визначені цим попереднім договором.

Пунктом 1.2 Попереднього договору сторонами погоджено, що основний договір купівлі-продажу рухомого майна, зазначеного в додатку №1 до цього попереднього договору, буде укладено у простій письмовій формі, а договір купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного в додатку №1 до цього попереднього договору, буде укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено.

Згідно з п. 3.1 Попереднього договору в редакції договору про внесення змін №2 від 07.11.2013 р. сторона-2 зобов'язана сплатити стороні-1 авансові платежі в розрахунок за майно за основними договорами в наступному порядку:

- перший авансовий платіж у сумі 1 500 000,00 грн. до 20.07.2013 р.;

- другий авансовий платіж у сумі 600 000,00 грн. до 20.08.2013 р.;

- третій авансовий платіж у сумі 1 500 000,00 грн. до 20.09.2013 р.;

- четвертий авансовий платіж у сумі 520 000,00 грн. до 20.10.2013 р.;

- п'ятий авансовий платіж у сумі 3 080 000,00 грн. до 20.11.2013 р.

Відповідно до п. 6.1 Попереднього договору в редакції договору про внесення змін №2 від 07.11.2013 р. за домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення основного договору має бути здійснено не пізніше 04.12.2013 р. у приміщенні офісу сторони-1 за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Ганною Анатоліївною.

На виконання умов Попереднього договору позивачем були перераховані на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 4 737 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Листом №04/12-1 від 04.12.2013 р. позивач направив на адресу відповідача проекти договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна.

Спір у справі виник у зв'язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача від укладення основних договорів купівлі-продажу.

Відповідно до абзаців 1,2 ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Відповідно до положень ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 Попереднього договору в редакції договору про внесення змін №2 від 07.11.2013 р. за домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення основного договору має бути здійснено не пізніше 04.12.2013 р. у приміщенні офісу сторони-1 за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Ганною Анатоліївною».

Таким чином, основні договори купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна мали бути укладені між сторонами не пізніше 04.12.2013 р.

За правилами ч. 3 ст. 635 Цивільного кодексу України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 4 ст. 182 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Листом №04/12-1 від 04.12.2013 р. позивач направив на адресу відповідача проекти договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна.

В той же час, у встановлений п. 6.1 Попереднього договору в редакції договору про внесення змін №2 від 07.11.2013 р. Строк основні договори купівлі-продажу майна не були укладені, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

При цьому суд відзначає, що стаття 635 Цивільного кодексу України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов'язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 Цивільного кодексу України.

Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 р. у справі № 6-226цс14.

Більш того, постановою Правління Національного банку України №135 від 13.03.2014 р. було віднесено Банк до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 14.03.2014 р. було розпочато процедуру виведення Банку з ринку та здійснення в ньому з 14.03.2014 р. тимчасової адміністрації.

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 355 від 13.06.2014 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Таким чином, продаж майна банку, який знаходиться на стадії ліквідації, може здійснюватися виключно в порядку, передбаченому ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за змістом якої після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що укладення договорів купівлі-продажу майна банка, що ліквідується, має відбуватися виключно за процедурою, передбаченою приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак вимога позивача про укладення спірних договорів за рішенням суду прямо суперечить вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Товариства з викладених в позові правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя В.П. Босий