ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р.Справа № 922/2806/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Прокурор Фрунзенського району м. Харкова 3-я особа Державна інспекція сільського господарства в Харківській області
до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Пролісок 2010", м. Харків , Харківської міської ради, м. Харків
про визнання незаконними рішень та зобовязання вчинити певні дії
за участю представників:

Прокурор - Ткаченко К.О., діє за посвідченням №036249 від 12.11.2015 року;

відповідача (ХМР) - ОСОБА_1, довіреність №08-11/78/2-15 від 30.12.2015 року;

відповідача (ОК"Ж-БК "Пролісок -2010") - ОСОБА_2, довіреність №1 від 12.01.2016 року;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Фрунзенського району (м. Харкова) звернувся з позовом до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Пролісок 2010" про: - визнання незаконним та скасування п. 6.1. Додатку до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 №154/11; - визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №192500 від 02.09.2011; - зобовязання Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Пролісок 2010" передати, а Харківській міськраді прийняти земельну ділянку площею 15,0778 га, (кадастровий номер :07:001:0035) за актом прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.07.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у справі № 922/2806/15 у позові відмовлено.

Постановою ВГСУ від 05.11.15р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 02.07.2015 у справі №922/2806/15 скасовано, справу направлено до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

На підставі протоколу автоматизованої системи документообігу суду від 20.11.15р. справу призначено для розгляду судді Шарко Л.В.

Ухвалою суду від 23.11.15р. справу №922/2806/15 призначено до розгляду у судовому засіданні.

13.01.15р. представник відповідача (ОК"Ж-БК "Пролісок -2010") надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вважає його необґрунтованим та просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позову прокурора Фрунзенського району міста Харкова в інтересах держави до Харківської міської ради та ОК "ЖБК "ПРОЛІСОК 2010" по справі № 922/2806/15, в зв'язку із необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог по суті позову. В разі встановлення судом порушень при прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення, прошу відмовити в задоволенні позову прокурора Фрунзенського району міста Харкова в інтересах держави до Харківської міської ради та ОК "ЖБК "ПРОЛІСОК 2010" по справі № 922/2806/15 на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, в зв'язку із подачею позову прокурором 05.05.2015року з вимогами про скасування рішення Харківської міської ради від 23.02.2011р. після спливу трирічного строку позовної давності за цим позовом, який сплинув 24.02.2014 року з дати прийняття рішення і 01.04.2014р. з дати отримання органами прокуратури копії оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 13.01.16р. за клопотанням прокурора строк вирішення спору продовжено по 04.02.16р.

Прокурор в судовому засіданні 04.02.16р. підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача (ХМР) в судовому засіданні 04.02.16р. проти позовних вимог заперечував.

Представник відповідача (ОК"Ж-БК "Пролісок -2010") в судовому засіданні 04.02.16р. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, в зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю позову.

Представник 3-ї особи в судове засідання 04.02.16р. не з`явився, 25.01.16р. надав до суду клопотання в якому просив суд розглянути справу без участі 3-ї особи, у зв`язку з неможливістю направити в судове засідання уповноваженого представника.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 6.1. Додатку до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 р. №154/11 ОК "ЖБК "Пролісок 2010" надано у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 15,0778 га, (кадастровий номер :07:001:0035), в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 21.06.2004 р. №146/04, для будівництва об'єкту зі зміною його функціонального призначення під житлову забудову по проспекту 50 річчя СРСР, ріг проспекту Московського та подальшої експлуатації об'єкту. Будівництво виконати до 31.12.2012 р.

На виконання вказаного рішення 2-му відповідачеві видано державний акт на право власності на земельну ділянку державний акт серія ЯК №192500 від 02.09.2011р.

Прокурор у позовній заяві зазначає про те, що вищевказане спірне рішення Харківської міської ради, прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України, передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з Законом України Про прокуратуру (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч.2 ст.2 ГПК України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Про обов'язок прокурора зазначити у позовній заяві про відсутність такого органу також вказано в абз. 4 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" (у редакції, викладеній у пункті 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 №2 "Про внесення до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України доповнень і змін, що стосуються участі прокурора у судовому процесі"). У даному випадку такий орган відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями у даному випадку виступає у якості відповідача.

Відповідно до п.2.1. наказу Генерального прокурора України №6гн від 28.11.2012 "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень" пріоритетним напрямом представницької діяльності є захист інтересів держави у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно з ч. 9 ст. 16 ГПК України, справи у спорах, передбачених п. 6 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Підставою звернення із даним позовом прокурор вказує те, що вказане рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка була безоплатно передана у власність другого відповідача на підставі положень ст.41 Земельного Кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Земельного Кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово - будівельні (житлові) та гаражно - будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена, як житлово - будівельний кооператив, а тому, при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

В силу ст.ст. 133, 135 Житлового Кодексу УРСР та абз.1 п. 8 Примірного статуту, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі -ЖБК) і одержати в ньому квартиру; до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 137 Житлового Кодексу УРСР, житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_2 народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Згідно зі ч. 6 ст. 137 Житлового Кодексу УРСР та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої ОСОБА_2 народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5, п. 5, абз. 2 п. 7 абз. 1, п. 45 , абз. 1 п. 74 Примірного статуту ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті ОСОБА_2 народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу; число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_2 народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік; до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років; громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку вступу до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов; контроль за діяльністю житлово - будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих ОСОБА_2 народних депутатів.

Суд приходить до висновку, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу: ст. 7 Законом України "Про кооперацію" або Житловим кодексом УРСР та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться, як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (Житловий кодекс України та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно-правовових актів.

Також, всупереч ч. 6 ст. 137 Житлового Кодексу УРСР та положенням Статуту, рішення про створення ОК ЖБК "Пролісок 2010" та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, в той час, як статут кооперативу зареєстровано.

Відповідачі не надали суду жодного доказу того, що члени кооперативу на момент його створення, потребували поліпшення житлових умов, що суперечить вимогам ст. 135 Житлового Кодексу України та положенням Статуту.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що спірне рішення Харківської міської ради від 23.02.11р. №154/11 щодо надання ОК "ЖБК " Пролісок 2010" у власність земельної ділянки, за рахунок земель житлової та громадської забудови є передчасним.

Отже матеріали справи свідчать, що ОК "ЖБК "Пролісок 2010" створено всупереч приписам ст.133, 135, 137 Житлового Кодексу УРСР та Примірного статуту ЖБК, які по відношенню до законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Зазначене зумовлює висновок суду про наявність порушеного права.

Проте, позовні вимоги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В процесі судового розгляду даної справи, відповідачами було заявлено про застосування строків позовної давності.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком предявлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи (том 1 а.с. №84), про що свідчить протокол сесії Харківської міської ради 6 скликання, прокурор міста Харкова ОСОБА_3, брав особисту участь у проведенні 23 лютого 2011 року сесії Харківської міської ради при ухваленні органом місцевого самоврядування спірного рішення.

А також, в матеріалах справи (том 1 а.с. №85) міститься лист Харківської міської ради адресований прокурору міста Харкова ОСОБА_3 про направлення спірного рішення, яке отримано прокуратурою, відповідно до відмітки на відповідному листі, 31.03.11р.

Прокурором не надано суду доказів відсутності представника прокуратури під час сесії Харківської міської ради, яка відбулася 23.02.11р., коли відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Акти органів місцевого самоврядування доводяться до відома населення. Крім того, згідно ст. 21 Закону України "Про інформацію" рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради (www.kharkov.ua), публікуються в газеті "Харьковские известия" та Бюлетенях міської ради.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про прокуратуру", органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Зважаючи на вищевикладене, прокурор дізнався про винесення спірного рішення 23 лютого 2011 року та на підставі вимог Закону України "Про прокуратуру", мав організувати проведення перевірки.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції, яка діяла на час прийняття 1-м відповідачем рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 р. №154/11, позовна давність не поширювалася на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року, № 4176-VI у Цивільному кодексі України пункт 4 частини першої статті 268 виключено.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 15 січня 2012 року.

Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відтак, відповідно до зазначених законодавчих положень, строк позовної давності для звернення прокурора, як позивача, до суду з позовом про визнання незаконним та скасування п. 6.1. Додатку до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 №154/11; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №192500 від 02.09.2011; - зобовязання Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Пролісок 2010" передати, а Харківській міськраді прийняти земельну ділянку площею 15,0778 га, (кадастровий номер :07:001:0035) за актом прийому-передачі починає свій перебіг з 15 січня 2012 року та закінчується 15 січня 2015 року.

Натомість, прокурор звернувся до суду з позовом у травні 2015 року, тобто після пропуску строку позовної давності.

Викладена позиція підтверджується постановами ВГСУ від 03.12.2015 року по справі № 922/2684/15, від 09.12.2015 року по справі №922/2559/15, від 04.08.2015 року у справі №922/1403/15.

Слід звернути увагу на те, що твердження прокурора про подання позову в межах строку позовної давності суперечить правовій позиції Верховного суду України, висловленій 1 липня 2015 року у постанові у справі № 6-178цс15, 25.03.2015 у справі № 3-21гс-15, 23.12.2014 у справі № 3-194-гс14, 27.05.2014 у справі № 3-23гс14. Так, Верховний суд України вказав, що ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що прокурор звернувся з позовом у цій справі з пропуском строку позовної давності.

Частиною 1 ст. 111-28 ГПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 261 ЦК України, суд приходить до висновку, що існують законні підстави для застосування строку позовної давності, і являється підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст.ст. 44, 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даному випадку прокурору в позові було відмовлено повністю за спливом строку позовної давності, тому судові витрати у даній справі залишаються за прокурором. Однак, у зв`язку з тим, що на час звернення прокурора до суду з відповідним позовом його було звільнено від сплати судового збору, тому, в даному випадку судовий збір з прокурора не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4