КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа№ 910/22537/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду м. Києва

від 27.11.2015

у справі № 910/22537/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»,

до Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець-4»,

про стягнення 102 483,78 грн,

за участю представників:

від позивача: Шевченко О.М. - представник (довіреність №746 від 31.12.2015); відповідача: Бойков О.С. - представник (довіреність від 03.11.2015),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі - ПАТ «АК «Київводоканал», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець-4» (надалі - ЖБК «Мотозаводець-4», відповідач) про стягнення 102 483,78 грн, з яких 82 856,04 грн основного боргу, 1 329,29 грн інфляційних втрат, 977,66 грн 3% річних, 1 177,99 грн пені та 4 142,80 грн штрафу, зумовлених неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення від 04.07.2003 №02708//4-03

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 у справі № 910/22537/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець-4» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 47 094,26 грн основного боргу, 7516,87 грн інфляційних втрат, 1956,83 грн 3% річних, 2354,71 грн штрафу, 1188,81 грн судового збору. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2016.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

08.02.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (в тексті договору - постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Мотозаводець-4» (в тексті договору - абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення від 04.07.2003 № 02708/4-03 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (пункт 1. договору).

Згідно пункту 2.1. договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає чинним стандартам, та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Абонент відповідно до пункту 2.2. договору сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів, сплата відповідачем послуг здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до договору.

Відповідно до пункту 2.3. договору абонент в кінці кожного місяця направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення), за останній місяць, для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту. Інформація повинна бути надана у такому розрізі: заборгованість мешканців, на власні потреби, орендарів і субабонентів, що фінансуються з районного і міського бюджетів, інших орендарів і субабонентів, за холодну воду для приготування гарячої води, субсидії ветеранам ВВ, пільги учасникам ліквідації на ЧАЕС, різницю в тарифах.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (пункт 3.1. договору).

Відповідно до пункту 3.3. договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності до Правил користування.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (пункт 3.5. договору).

Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 7.1. договору).

Місцевий господарський суд дав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору та правильно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення між ПАТ «АК «Київводоканал» та ЖБК «Мотозаводець-4» договору надання послуг було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги за період з 01.07.2012 по 30.06.2014, що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку.

Відповідач протягом вказаного періоду про свою незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг позивача не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акту не направляв, у зв'язку з чим дані позивача вважаються прийнятими відповідачем.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, послуги у визначений строк не оплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 82 856,04 грн заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення вказаної позовної вимоги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в суму заборгованості за спірним договором позивач включив заборгованість з гарячого водопостачання (за кодом № 3-50644) у розмірі 35 761,78 грн.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, відповідач не укладав з позивачем жодних договорів на постачання води на підігрів.

Згідно з пунктом 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показання будинкових засобів обліку води.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно із статтею 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3.11. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 №190 розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру, про що позивачем не було надано жодних доказів.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що у відповідача відсутні підстави сплачувати 35 761,78 грн за обсяги питної води, яка використовується для підігріву як заборгованість за даним договором.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем доказів оплати отриманих ним послуг не надано, що в розумінні статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Оскільки розмір заборгованості за постачання питної води та прийняття каналізаційних стоків підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований доводами відповідача, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню в розмірі 47 094,26 грн.

Водночас, позивачем у відповідності до пункту 4.1. договору було заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5 % від несплаченої суми, який за його розрахунком склав 4 142,80 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Колегія суддів, здійснивши розрахунок штрафу, погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення вказаної позовної вимоги у розмірі 2 354,71 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 977,66 грн та інфляційні втрати в розмірі 11 329,29 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів встановила, що місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку щодо часткового задоволення цих позовних вимог, а саме, 1 956,83 грн 3 % річних та 7 516,87 грн інфляційних втрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем також заявлялась позовна вимога про стягнення з відповідача 1 177,99 грн пені.

Стосовно даної вимоги розгляд справи відбувся, судом наведено в мотивувальній частині правове обґрунтування її підставності та розміру, однак рішення по даній вимозі судом першої інстанції прийнято не було.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 1 частини 1 статті 88 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення.

Отже, судова колегія апеляційного суду, переглянувши рішення місцевого суду в межах розглянутих ним позовних вимог, зазначає, що воно є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 27.11.2015 у справі №910/22537/15 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 у справі №910/22537/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 у справі №910/22537/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №№910/22537/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук