РІШЕННЯ

28.01.2016Справа №910/29672/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/29672/15

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ,

до Автогосподарства ГУМВС України в Київській області, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Васильків,

про стягнення 6 503,29 грн.,

за участю представників:

позивача - Гончарук К.І. (довіреність від 28.12.2015 № 139);

відповідача - Толстунова С.В. (довіреність від 11.01.2016 № 4/109/36/01-2016);

третьої особи - ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Бюро; МТСБУ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Автогосподарства ГУМВС України в Київській області (далі - Автогосподарство) про стягнення 6 503,29 грн. відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29672/15; призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.01.2016; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1.

12.01.2016 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

12.01.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву та документи для долучення до матеріалів справи.

12.01.2016 представники сторін у судовому засіданні подали суду клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 розгляд справи було відкладено на 28.01.2016; продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

28.01.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

28.01.2016 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 28.01.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю посилаючись на пропуск строку позовної давності.

Представник третьої особи надав пояснення по суті справи та підтримав позицію відповідача і просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

У судовому засіданні 28.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2009 о 12 год. 30 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «УАЗ» державний номерний знак НОМЕР_3, в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, перед зміною напрямку руху, не переконався що це буде безпечно та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле» державний номерний знак НОМЕР_1, який внаслідок завданого удару здійснив зіткнення з автомобілем марки «Деу» державний номерний знак НОМЕР_2.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) три транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 6 503,29 грн., що були сплачені внаслідок ДТП, у зв'язку з тим, що водій Автогосподарства не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У свою чергу, позивач проти доводів відповідача, не заперечив; поважність причин пропуску документально не підтвердив.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що на дату скоєння ДТП ОСОБА_1 працював у відповідача, який не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 16.12.2009 зі справи № 3-10244/2009 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн.

Відповідно до звіту від 17.11.2009 №147 про оцінку автомобіля CHEVROLET AVEO LS державний номерний знак, складеного аварійним комісаром фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, розмір завданих збитків становить 7 038,35 грн.

Власник вказаного пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Бюро з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/928244 термін дії з 01.03.2009 до 28.02.2010.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

З огляду на викладені норми позивач відшкодував шкоду на суму 5 865,29 грн. (шкода заподіяна в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого) та 638 грн. за проведення експертного дослідження, що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 15.02.2010 № 575 на суму 638 грн. та від 19.02.2010 № 658 на суму 5 865,29 грн.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача як особи, яка відповідно до чинного законодавства України має сплатити 6 503,29 грн. на користь Бюро.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування наслідків строку спливу позовної давності, оскільки ДТП сталося ще 02.11.2009.

Позивач не подав суду документального підтвердження поважності причин пропуску позовної давності.

Бюро подані суду ухвали про повернення позовної заяви без розгляду та про залишення позову без розгляду, які не є підставами для переривання строку позовної давності у розумінні статті 264 ЦК України

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач перерахував грошові кошти у сумі 638 грн. 15.02.2010, а 5 865,29 грн. - 19.02.2010.

Таким чином, строк позовної давності щодо позовних вимог сплинув 15.02.2013 та 19.02.2013 відповідно.

У свою чергу, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 19.11.2015 (надіслано поштою, а судом зареєстровано 23.11.2015).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом з тим, частиною п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суду не подано відповідної заяви про поновлення пропущеного строку та документального підтвердження наявності поважних причин пропуску строку позовної давності.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску позовної давності.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

Отже, за приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 02.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук