ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 911/4960/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»

Товариства з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-»

про стягнення 1652,83 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 02.06.2014 року);

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та Товариства з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-» про стягнення 1 652,83 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року порушено провадження у справі № 911/4960/15 та призначено справу до розгляду на 30.11.2015 року.

30.11.2015 року представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 30.11.2015 року, представники сторін не зявилися, відповідачі 1, 2 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року не виконали, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 23.12.2015 року.

22.12.2015 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення позовних вимог у справі № 911/4960/15 в частині стягнення 3% річних, пені, штрафу та інфляційних втрат, в якій просить стягнути всього 238993,94 грн.

В судове засідання, яке відбулось 23.12.2015 року, представники сторін не зявились, відповідачі вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року не виконали, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 13.01.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 13.01.2016 року, представники відповідачів 1, 2 не зявились, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року не виконали, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 25.01.2016 року. Також, ухвалою від 13.01.2016 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 25.01.2016 року позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання 25.01.2016 року представники відповідачів 1, 2 не зявились, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року не виконали, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзиви на позов не надали.

Відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки відповідачі 1, 2 про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, доказів, на які вони посилалися б, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надали, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, зясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 11.12.2007 року між ТОВ «Тридента АГРО» (Продавець) та ТОВ «-КВАДРО-» (Покупець) був укладений Договір №11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (далі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору, цей договір визначає умови купівлі-продажу засобів захисту рослин на умовах відстрочення платежу. Предметом договору є товар, який належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжності даних у додатках щодо найменування, кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна.

Згідно п. 3.2. Договору товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних.

Згідно п. 8.2. Договору за прострочення виконання зобовязання покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Пунктом 8.3. Договору сторони, відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором. Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Згідно п. 11.1. даного Договору, Договір діє з моменту його підписання обома сторонами до повного виконання сторонами обовязків по договору.

Відповідно до умов Договору, Додатку до нього та видаткових накладних, виписаних в період дії даного договору, відповідачу було поставлено Товар на загальну суму 275 413,75 грн. за наступними видатковими накладними: №РН-ХР00074 від 01.04.2008 року на суму 85 856,95 грн.; №РН-ХР00078 від 02.04.2008 року на суму 150 238,80 грн.; №РН-ХР00178 від 15.05.2008 року на суму 34 178,00 грн.; №РН-ХР00207 від 04.06.2008 року на суму 5140,00 грн.

Пунктом 5.1.Договору визначено, що Покупець здійснює оплату партії Товару за ціною, вказаною в додатках, та або в видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.3.Договору встановлено, що оплата Товару проводиться наступним чином: 20% (55082,75 грн.) від вартості Товару оплачується Покупцем протягом трьох робочих днів з моменту підписання даного договору (в строк до 14.12. 2007 року); 80% від вартості Товару оплачується Покупцем в строк до 01.09.2008 року.

Однак, відповідач-2 (Покупець), в порушення умов Договору здійснив оплату за поставлений Товар частково на загальну суму 57 776,60 грн. (28.03.2008 року на суму 38 913,00 грн.; 01.04.2008 року на суму 11 000,00 грн.; 14.05.2008 року на суму 6 835,60 грн.; 06.06.2008 року на суму 1 028,00 грн.).

У звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ «-КВАДРО-» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого Товару, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ «-КВАДРО-» суми заборгованості у розмірі 217 637,15 грн. та штрафних санкцій за період із 02.09.2008 року по 08.12.2008 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.02.2009 року у справі №07/339-08 позов ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено.

У звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ «-КВАДРО-» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору купівлі-продажу та рішення Господарського суду Харківської області у справі №07/339-08 від 19.02.2009 року, 08.06.2010 року ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ «-КВАДРО-» суми штрафних санкцій за період з 09.12.2008 року по 08.06.2010 року, тобто з наступного дня періоду прострочення, не охопленого у справі №07/339-08.

Рішенням Господарського суду Харківської області у справі №64/196-10 від 13.07.2010 року позов ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено повністю.

25.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Угоду про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 25.02.2011 року №ФОП-1-ТА.

Пунктом 2.2. Угоди про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 25.02.2011 року №ФОП-1-ТА визначено, що Первісний кредитор повідомляє, а Новий кредитор погоджує те, що сума, вказана у п. 2.1., що відступається згідно Договору №11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 11.12.2007 року, є загальною сумою (розміром) штрафних санкцій (пені, 3%-річних, інфляційних витрат), котрі нараховані ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» відповідно до умов та норм чинного законодавства України за період із 09.06.2010 року по 25.02.2011 року.

31.03.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 від 31.03.2011 року до Угоди про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 25.02.2011 року №ФОП-1-ТА, згідно п. 1. якої, сторони вирішили змінити, зокрема, п. 2.2. Угоди, та встановили, що за цією Угодою Новий кредитор одержує замість Первісного кредитора право вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені, 3% річних, інфляційних штрафу за весь період існування заборгованості (прострочення виконання грошового зобовязання).

Згідно ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільним кодексом України у ст. 516 визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, за Угодою про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 25.02.2011 року №ФОП-1-ТА було замінено Продавця за Договором - ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» (Первісний кредитор) на Нового кредитора - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

Як вказує позивач, у звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем 2 взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 11.12.2007 року №11/12-Х2-07, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача 2 суми штрафних санкцій за період з 09.06.2010 року по 25.02.2011 року, тобто з наступного дня періоду прострочення, не охопленого у справах №07/339-08 та №64/196-10.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.01.2012 року у справі №5023/9340/11 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю.

25.01.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 року №25/01-19, згідно п.п. 1.1., 2.1., 2.2. якої, первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-» зобовязання щодо сплати розміру пені, 3%-річних, інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 11.12.2007 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем 2 грошового зобовязання. Вартість зобов'язання, що відступається за даною Угодою становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 200 000,00 грн. З моменту укладення даної Угоди, Новий кредитор наділяється всіма правами Первісного кредитора, що випливають із умов Договору №11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 11.12.2007 року по відношенню до боржника щодо нарахування розміру пені, 3%-річних, інфляційних витрат за весь час прострочення.

Таким чином, за Угодою про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 року №25/01-19 було замінено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (Первісний кредитор) на Нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».

Також, ухвалюю Господарського суду Харківської області від 14.06.2013 року у справі №5023/9340/2011 здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення господарського суду, змінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні щодо наказу Господарського суду Харківської області від 25.05.2012 року у справі №5023/9340/2011 з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на її правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».

У звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ «КВАДРО» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору №11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 11.12.2007 року, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ «-КВАДРО-» суми пені, 3% річних, інфляційних втрат, котрі здійснені на суму боргу у розмірі 255 131,07 грн. за період із 26.02.2011 року по 21.03.2014 року, тобто з наступного дня періоду прострочення, не охопленого у справах №07/339-08, №64/196-10 та №5023/9340/2011.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.04.2014 року у справі №911/977/14 позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено частково.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з даним позовом, відповідачем2 Боржником за Договором купівлі-продажу, не сплачено основну заборгованість, присуджену до стягнення за рішенням Господарського суду Харківської області від 19.02.2009 року у справі №07/339-08 на суму 217 637,15 грн. та присуджену до стягнення за рішенням від 13.07.2010 року у справі № 64/196-10 курсову різницю в сумі 37493,92 грн., на яку збільшилась сума основного боргу, що всього складає 255 131,07 грн.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, факт неналежного виконання відповідачем 2 зобов'язань за Договором купівлі-продажу встановлений у судових справах №07/339-08 та № 64/196-10.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як визначено в п. 5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого кодексу.

Пунктом 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідач2 не виконав належним чином зобов'язання за Договором купівлі-продажу щодо сплати заборгованості з урахуванням курсової різниці, у зв'язку з чим за відповідачем 2 наявна заборгованість у сумі 255 131,07 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Цивільний кодекс України у ч.ч. 1, 2 ст. 712 передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У звязку з простроченням відповідачем2 виконання грошового зобовязання, позивач нарахував відповідачу2 штраф в розмірі 15% в сумі 13886,49 грн., зокрема, на заборгованість в сумі 55082,75 грн., яка існувала в період з 15.12.2007 року по 27.03.2008 року (не охоплений судовими рішеннями) та на заборгованість в сумі 37493,92 грн. з курсової різниці.

Також, позивачем нараховано 55134,33 грн. пені та 13876,67 грн. 3% річних на фактично існуючі заборгованості в періоди з 15.12.2007 року по 13.05.2008 року та з 22.03.2014 року по 05.02.2015 року (річні по 22.12.2015 року) (не охоплені судовими рішеннями у справах №07/339-08, №64/196-10, №5023/9340/2011 та 911/977/14). За відповідні періоди (не охоплені судовими рішеннями у справах №07/339-08, №64/196-10, №5023/9340/2011 та 911/977/14) позивачем також заявлено вимогу про стягнення 156096,45 грн. інфляційних (з грудня 2007 року по березень 2008 року та з березня 2014 року по листопад 2015 року).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення оплати товару передбачено п. 8.2. Договору купівлі-продажу. Стягнення штрафу в розмірі 15% від вартості неоплаченого товару передбачено п. 8.4 Договору купівлі-продажу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським кодексом України у ч. 6 ст. 231 визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, п. 8.3. Договору визначено, що сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним договором, здійснюється без обмеження строку.

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня нарахована на прострочені суми за періоди фактичного прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Штраф правомірно нарахований на суми заборгованості, що відповідає п. 8.4 Договору купівлі-продажу.

Як передбачено п. 4 ОСОБА_2 господарського суду від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 року та постанова Вищого господарського суду України від 12.06.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 №42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08.

Таким чином, позивач правомірно нарахував штраф в розмірі 15% в сумі 13886,49 грн., зокрема, на заборгованість в сумі 55082,75 грн., яка існувала в період з 15.12.2007 року по 27.03.2008 року (не охоплений судовими рішеннями у справах №07/339-08, №64/196-10, №5023/9340/2011 та 911/977/14) та на заборгованість в сумі 37493,92 грн. з курсової різниці. Також, позивач правомірно нарахував 55134,33 грн. на фактично існуючі заборгованості в періоди з 15.12.2007 року по 13.05.2008 року та з 22.03.2014 року по 05.02.2015 року (не охоплені судовими рішеннями у справах №07/339-08, №64/196-10, №5023/9340/2011 та 911/977/14).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 13886,49 грн. штрафу та 55134,33 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних в сумі 13876,67 грн. та інфляційні в сумі 156096,45 грн. нараховані на прострочені суми за періоди фактичного прострочення (не охоплені судовими рішеннями у справах №07/339-08, №64/196-10, №5023/9340/2011 та 911/977/14) в розмірі, що відповідає вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 13876,67 грн. 3% річних та 156096,45 грн. інфляційних суд вважає правомірними і обґрунтованими, таким, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд враховує положення п. 8.3 Договору купівлі-продажу, за яким сторони збільшили строк позовної давності та період нарахування штрафних санкцій та той факт, що відповідачами не подано заяв про застосування строку давності.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Угодою №25/01-19 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 року, 11.03.2013 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» (Кредитор) та ТОВ «ПК ГРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №11-03-2013-79, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-» щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру 3% річних у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно Договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №25/01-19 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 року, укладену на підставі договору №11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 11.12.2007 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та Кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки, а саме, згідно з п. 3.1. відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується частковою сплатою суми 3% річних у розмірі 30 000 грн.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою ст. 555 Цивільного кодексу України визначено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, відповідач 1 та відповідач 2 є солідарними боржниками щодо виконання зобов'язання по сплаті 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем 2 грошового зобов'язання за Договором купівлі-продажу в межах 30 000,00 грн.

Судом встановлено, що 18.03.2013 року позивач звертався до відповідача1 з вимогою від 15.03.2013 року №15-79/03 про сплату заборгованості за Договором поруки у вигляді 3% річних пені у сумі 30 000,00 грн.

За прострочення виконання відповідачем 2 грошового зобовязання за Договором та невиконання відповідачем 1 зобов'язань за Договором поруки, враховуючи те, що відповідальність відповідача 1 перед позивачем обмежена сплатою розміру 3% річних у сумі 30 000,00 грн. (п. 3.1. Договору поруки), позивач просить суд стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача 3% річних в нарахованій сумі 13876,67 грн., що входить в межі обсягу солідарної відповідальності поручителя.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача 3% річних в сумі 13876,67 грн. підлягають задоволенню. Решта заявлених до стягнення і задоволених судом сум, а саме, 13886,49 грн. штрафу, 55134,33 грн. пені та 156096,45 грн. інфляційних підлягають стягненню з відповідача2 (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ч. 1 ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду Позивачем в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення заявлених позовних вимог, витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу.

Як передбачено п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідачів порівну по 1792,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (ідентифікаційний код: 38267861, місцезнаходження: 08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22) та Товариства з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-» (ідентифікаційний код: 34210990, місцезнаходження: 64107, Харківська обл., м. Первомайський, вул. Залізнична, буд. 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (ідентифікаційний код: 38039872, місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23) 13876,67 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-» (ідентифікаційний код: 34210990, місцезнаходження: 64107, Харківська обл., м. Первомайський, вул. Залізнична, буд. 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (ідентифікаційний код: 38039872, місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23) 13886,49 (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. штрафу, 55134,33 (пятдесят пять тисяч сто тридцять чотири) грн. пені та 156096,45 (сто пятдесят шість тисяч девяносто шість) грн. інфляційних.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (ідентифікаційний код: 38267861, місцезнаходження: 08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (ідентифікаційний код: 38039872, місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23) 1792,50 (одна тисяча сімсот девяносто дві) грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «-КВАДРО-» (ідентифікаційний код: 34210990, місцезнаходження: 64107, Харківська обл., м. Первомайський, вул. Залізнична, буд. 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (ідентифікаційний код: 38039872, місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23) 1792,50 (одна тисяча сімсот девяносто дві) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 01.02.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін