РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/32956/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 8 623,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Цілик А.В. (довіреність № 7 від 01.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач) про стягнення 8263,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на підставі договору страхування №250579232.13 від 13.11.2013, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія", позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача збитків у розмірі 8263,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32956/15, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

15.01.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

25.01.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи №910/32956/15 відкладено на 11.02.2016.

09.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні 11.02.2016, суд розглянувши заяву позивача про уточнення позовних вимог, встановив, що згідно із даною заявою позивачем заявлено до стягнення 8623,00 грн.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки, Господарський процесуальний кодекс України не містить норми про можливість уточнення позовних вимог, з огляду на приписи ч. 4 ст. 22 ГПК України, судом встановлено, що відповідна заява позивача по своїй суті є заявою про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи № 910/32956/15 буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у даній заяві та відповідно має місце нова ціна позову.

Представник позивача в судове засідання 11.02.2016 не з'явився.

В судовому засіданні 11.02.2016 представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив, посилаючись на наступні обставини:

- в матеріалах справи відсутній генеральний договір, посилання на який міститься у договорі страхування №250579232.13 від 13.11.2013;

- у відповідності до пп. 10.1 (г) розділі 10 договору зазначено, що причиною відмови у страховій виплаті є невчасне подання такої заяви. На повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду відсутні будь-які дати, а тому таке повідомлення є неналежним доказом;

- пошкоджений транспортний засіб "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ "Перша лізингова компанія", в той час як, під час ДТП пошкодженим транспортним засобом керував ОСОБА_2, який не є стороною договору, укладеного з позивачем та не мав законного права керування автомобілем "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2;

- позивач звернувся до суду без звернення до відповідача з претензією, а тому відповідач був позбавлений можливості дізнатись про наявність у нього обов'язку здійснити відшкодування саме на користь позивача, у зв'язку з чим, спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті заперечень на позов, проти позовних вимог заперечив.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 11.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша лізингова компанія" (страхувальник) було укладено договір страхування №250579232.13, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до довідки № 9428428 про дорожньо-транспортну пригоду, 26.08.2014 по вул. Вербицького, 30 в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.9. Правил дорожнього руху України.

Також, вина водія транспортного засобу марки "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 26.08.2014, підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2014 (справа №753/16821/14-п).

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2014 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до рахунку на оплату №Я000001794 від 25.09.2014 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 11547,69 грн.

Страховим актом № 120433 від 17.10.2014 пошкодження транспортного засобу марки "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, що відбулась 26.08.2014, визнано позивачем страховим випадком та визначено, що розмір страхового відшкодування складає 9623,08 грн.

21.10.2014 позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 9623,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9770 від 21.10.2014.

Цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9754987 (термін дії з 25.02.2014 по 24.02.2015).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія", позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування шкоди від 16.01.2015 вих. 1/16-01-15, в підтвердження направлення якої позивачем було надано копію витягу з журналу вихідної кореспонденції.

Оскільки, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування позивачем заявлено позов до відповідача про відшкодування збитків у розмірі 8623,00 грн. (в редакції заяви про збільшення позовних вимог).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована відповідачем, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Розмір страхового відшкодування визначався позивачем на підставі рахунку на оплату №Я000001794 від 25.09.2014, виданого ФОП ОСОБА_4, згідно із яким, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 11547,69 грн.

Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки такий звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування страховик (позивач) набув права вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Вищевикладена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 (№3-50гс15) та має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рахунок на оплату №Я000001794 від 25.09.2014, страховий акт № 120433 від 17.10.2014, платіжне доручення № 9770 від 21.10.2014 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Вищевикладена позиція узгоджується з постановою Верховного суду України від 28.08.2012 року по справі № 23/279.

Відтак, посилання відповідача на відсутність досудового врегулювання спору визнаються судом безпідставними та не свідчать про відсутність у позивача права на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у межах понесених фактичних витрат.

З приводу посилань відповідача на відсутність в матеріалах справи генерального договору, про який вказано у договорі страхування №250579232.13 від 13.11.2013, відсутність дати на повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду та доводів про те, що ОСОБА_2 не мав законного права керування автомобілем "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, то суд зазначає, що факт страхування позивачем цивільно-правової відповідальності осіб, що користуються транспортним засобом "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 підтверджується договором страхування №250579232.13 від 13.11.2013, а наявність підстав для виплати страхового відшкодування встановлюється виключно позивачем як страховиком за вказаним договором та не досліджується в межах вирішення даного спору. Також, суд зазначає, що умовами договору страхування №250579232.13 від 13.11.2013 не встановлено переліку осіб, які можуть бути допущені до керування транспортним засобом, а також не надано відповідачем доказів щодо незаконного заволодіння транспортним засобом.

З огляду на наведене, заперечення відповідача не спростовують обставин, викладених у позові та визнаються судом безпідставними.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, завдання матеріального збитку власнику вказаного транспортного засобу внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 9623,08 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АС/9754987 встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн., а безумовна франшиза становить 1000,00 грн.

З розрахунку позовних вимог, вбачається, що позивачем здійснено вирахування франшизи у розмірі 1000,00 грн., а тому розрахунок розміру страхового відшкодування визнається судом обґрунтованим.

При цьому, позивачем заявлено до стягнення 8623,00 грн., в той час, як розмір страхового відшкодування складає 8623,08 грн. (9623,08 - 1000,00).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума збитків у розмірі 8623,00 грн., що заявлена позивачем до стягнення, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 8623,00 грн., у зв'язку із чим, суд задовольняє позов повністю.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 33, ) збитки у розмірі у розмірі 8623,00 грн., судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2016.

Суддя С.О. Турчин