РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/32928/15

За позовомДержавного підприємства "Київське лісове господарство"
до Приватного підприємства "Еттма"
простягнення 18 663,61 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаПеремежко А.О. (представник за довіреністю від 29.01.2016)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Київське лісове господарство" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Еттма" про стягнення з нього 17 112,27 грн основного боргу, 1 073,23 грн інфляційних втрат та 478,11 грн 3% річних за договором купівлі-продажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/32928/15 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

08.02.2016 від позивача до суду надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі та заява в порядку ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 09.02.2016 з'явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував. Про дату, час та місце судового засідання у справі відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, підписаним представником відповідача 11.01.2016.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи судом, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив позов задовольнити відповідно до розрахунку заяви, поданої 08.02.2016 в порядку ст. 22 ГПК України, за якою стягнути з відповідача 17 112,27 грн основного боргу, 1 193,02 грн інфляційних втрат 1 073,23 грн та 478,11 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

З огляду на наведене вище, заява позивача є фактично заявою про збільшення позовних вимог, та оскільки подана з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, то приймається судом до розгляду.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2015 між Державним підприємством "Київське лісове господарство" (продавець) та Приватним підприємством "Еттма" (покупець) укладено договір № 201 купівлі-продажу необробленої деревини (далі - договір), за умовами якого за результатами аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 2 кварталу 2015 року, який відбувся 18 березня 2015р., продавець передає у власність на умовах франко-нижній склад продавця лісо продукцію, /лоти № 436-442/, а покупець зобов'язується прийняти продукцію і сплатити за неї ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Асортимент: пиловик хвойний 3 гат. 14-19 см - 250 куб.м. (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору поставка по даному договору здійснюється згідно щомісячного подекадного графіку поставок, який є невід'ємною частиною даного договору, на умовах франко-нижній склад продавця (Додаток № 1).

Відповідно до п. 5.4 договору комплект товаросупровідних документів складають: товаротранспортна (залізнична ) накладна, видаткова накладна, рахунок-фактура, податкова накладна, специфікація.

Датою передачі продукції продавцем та прийому її покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно-транспортної накладної (п. 6.3 договору).

Згідно з п. 7.1 договору платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати або за домовленістю сторін в термін не більше 10-ти календарних днів після відвантаження лісопродукції.

Позивач звернувся до суду з підстав неналежного виконання відповідачем вказаних договірних зобов'язань, що виявилося у неповному здійсненні відповідачем оплати поставленої продукції.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, господарські зобов'язання між сторонами спору вникли на підставі укладення договору купівлі-продажу товару.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З поданих доказів судом встановлено, що на виконання своїх зобов'язань за договором позивачем було передано відповідачу товар за товарно-транспортними накладними: № 892150 від 10.04.2015 на суму 28 223,98 грн, № 892181 від 23.04.2015 на суму 28 496,81 грн, № 800521 від 24.04.2015 на суму 28 785,38 грн, № 790420 від 13.05.2015 на суму 29 088,30 грн, за кожною з яких відповідачем було проведено часткову оплату на суму 28 200,00 грн, 28 496,81 грн, 28 785,39 грн та 12 000,00 грн відповідно (копії товарно-транспортних накладних та банківських виписок містяться у матеріалах позову).

У зв'язку з несплатою решти заборгованості на суму 27 112,27 грн позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою від 24.09.2015 № 01-644, за наслідками чого відповідачем було сплачено на користь позивача ще 10 000,00 грн заборгованості.

Отже, з аналізу указаних обставин та поданих доказів судом встановлено, що станом на час розгляду спору у справі у відповідача наявна прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 17 112,27 грн, факт чого боржником не спростований, тому позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 1 193,02 грн інфляційних втрат та 539,91 грн 3% річних, розрахованих за час прострочення боржника.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунками позивача, здійсненими в період прострочення відповідача по сплаті заборгованості з урахуванням часткового її погашення, розмір інфляційних втрат станом на 01.01.2016 становить 1 193,02 грн, а розмір 3% річних станом на 08.02.2016 становить 478,11 грн.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи цивільного законодавства щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних від простроченої суми та збитків від інфляції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 193,02 грн інфляційних втрат та 539,91 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Еттма" (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 5-Б, ідентифікаційний код 32704868) на користь Державного підприємства "Київське лісове господарство" (08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Лісна, 15, ідентифікаційний код 00991373) 17 112 (сімнадцять тисяч сто дванадцять) грн. 27 коп. основного боргу, 1 193 (одну тисячу сто дев'яносто три) грн. 02 коп. інфляційних втрат, 539 (п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 91 коп. 3% річних та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак