КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа№ 910/11302/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бородулі В.В.

представників сторін:

від позивача - Синьогін Ю.І., дов. № 0308/15/1 від 03.08.2015 р.;

від відповідача - Колтигін А.П., дов. № 6 від 04.01.2016 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація

дитячого харчування»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.06.2015 року

у справі № 910/11302/15 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація

дитячого харчування»

до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-

Україна»

про визнання частини умов договору недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 910/11302/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 910/11302/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Кропивна Л.В., Пашкіна С.А. та призначено до розгляду на 09.09.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

09.09.2015 року по справі № 910/11302/15 оголошено перерву до 04.11.2015 року.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Чорної Л.В. у відпустці, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 року було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ, за результатами якого справу № 910/11302/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015 року справу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду на 02.12.2015 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року справу було прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року було відкладено розгляд справи на 27.01.2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Зеленіна В.О. у відпустці, судді Синиці О.Ф. на лікарняному, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року справу було прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 910/11302/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» (далі - позивач, постачальник, ТОВ «Асоціація дитячого харчування») та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» (далі - відповідач, покупець, ПІІ «БІЛЛА-Україна») укладений договір поставки товару № 300278/13 (далі - Договір поставки).

За умовами Договору поставки позивач зобов'язується передавати у власність відповідачу товар відповідно до замовлень, а відповідач приймати та оплачувати товар на умовах передбачених договором поставки, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами як Додаток № 1, що є невід'ємною частиною укладеного договору.

Відповідно до п. 15.6 Договору поставки, Додаток № 1 може встановлювати положення, що є спеціальними відносно умов укладеного договору поставки; такі положення є обов'язковими до виконання сторонами та мають перевагу.

Додатком № 1 до Договору поставки встановлено оплату маркетингових послуг за квартал та оплату маркетингових послуг за рік.

Оплата маркетингових послуг за квартал складає 3 % від суми закупок товару постачальником за місяць, оплата здійснюється щомісячно чи щоквартально, на вибір покупця.

Оплата маркетингових послуг за рік складає 3 % від суми закупок товару у постачальника за місяць, оплата здійснюється щомісячно чи щоквартально, на вибір покупця.

Позивач, звертаючись із позовною заявою, просить визнати недійсними умови Додатку № 1 до Договору поставки в частині, що передбачає оплату маркетингових послуг за квартал в розмірі 3 % від суми закупок товару постачальником за місяць та за рік у розмірі 3 % від суми закупок товару у постачальника за місяць, які сплачуються за надані вказані послуги ПІІ «БІЛЛА-Україна» під час реалізації товару в своїй мережі.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Належних доводів, які підтверджують обставини недійсності умов Додатку № 1 до Договору поставки щодо оплати маркетингових послуг позивачем суду не надано.

Позивач, як на підставу недійсності умов Договору, посилається на положення ч. 2 ст. 207 Господарського кодексу України, яким передбачено, що недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Колегія суддів вважає таке посилання необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умова договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на зазначене та положення Договору поставки, сторони узгодили всі його істотні умови, зокрема й спеціальні умови, які викладені у Додатку № 1 до Договору поставки, що стосуються оплати позивачем на користь ПІІ «БІЛЛА-Україна» певних платежів за маркетингові послуги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доводи позивача зводиться до ненадання відповідачем маркетингових послуг, передбачених у Додатку № 1 до Договору поставки, плата за які була утримана за рахунок реалізованого товару.

Проте, судова колегія зазначає, що, по-перше, сторони погодили дані умови, які не суперечать законодавству, і вони не можуть бути підставою для визнання їх недійсними, по-друге, вказані обставини можуть бути предметом окремого позову щодо стягнення коштів за надані послуги за Договором поставки, а не предметом розгляду даної справи.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відмові в задоволенні позову.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 910/11302/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 910/11302/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/11302/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун

Повний текст рішення складено 01.02.2016 року.