ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р.Справа № 922/6659/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл", смт. Безлюдівка
до Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок", м. Харків
про стягнення 81365,34 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №28-12/15 від 28.12.2015р.;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність б/н від 20.11.2015р.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок", в якій позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.01.2016р. просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55000,00 грн., втрати від інфляції у розмірі 23815,00 грн. та 3% річних у розмірі 1650,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно господарських зобов'язань, які існували між позивачем та відповідачем. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1218,00 грн. на витрат на послуги адвоката у розмірі 5500,00 грн.

Присутній представник позивача у судовому засіданні надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 79530,00 та 3% річних у розмірі 1835,34 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1218,00 грн. на витрат на послуги адвоката у розмірі 5500,00 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив. Надав через канцелярію суду 09.02.2016р. відзив на позовну заяву в якому відповідач проти позову заперечує та вважає позовні вимоги позивача не доведеними.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, надав письмові пояснення щодо своєї позиції по справі, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

Між позивачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" (постачальник) та відповідачем (покупець) Приватним акціонерним товариством "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок" протягом 2014 року були господарські зв'язки.

Це були і поставки на підставі договору поставки №1 від 14.01.2014р. та позадоговірні поставки шляхом виписки рахунку та оплати (спрощений спосіб укладання договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 3 ст. 645 Цивільного кодексу України передбачено, що за згодою особи, яка зробила пропозицію, договір може вважатись укладеним незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на протязі 2014 року було поставлено товар на загальну суму 306314,01 грн., що підтверджується видатковими накладеними: №001 від 16.01.2014р. на суму 20094,22 грн., №0041 від 06.02.2014р. на суму 19395,42 грн., №006 від 10.02.2014р. на суму 43143,07 грн., №013 від 09.04.2014р. на суму 23893,75 грн., №014 від 09.04.2014р. на суму 15979,66 грн., №017 від 10.04.2014р. на суму 3713,66 грн., №021 від 07.05.2014р. на суму 43653,79 грн., №022 від 07.05.2014р. на суму 7488,00 грн., №ВН-041 від 10.07.2014р. на суму 83181,50 грн., №ВН-042 від 10.07.2014р. на суму 16649,28 грн., №ВН-077 від 22.10.2014р. на суму 29121,66 грн.

Відповідач отримав товар, але оплатив лише частково, а саме у розмірі 188707,78 грн. (банківські виписки є у матеріалах справи), у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у 117606,23 грн.

Позивач звертався до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості. Рішенням господарського суду Харківської області від 05.03.205р. у справі №922/35/15, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, було стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 62606,23 грн., 9589,03 грн. пені, 1291,75 грн. 3% річних, 7652,39 грн. індексу інфляції.

Таким чином, у відповідача залишилась несплаченою заборгованість перед позивачем у розмірі 55000,00 грн., яка також підтверджується підписаним між позивачем та відповідачем актом звірки взаєморозрахунків від 31.10.2015р.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 55000,00 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь 24530,00 грн. інфляційних та 1835,24 3% річних.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлені до стягнення витрати на послуги адвоката 10000,00 грн.

Відповідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до договору про надання правової допомоги №09-11/15 від 09.11.2015р. між позивачем ТОВ "Інвест - Стіл" (клієнт) та адвокатом ОСОБА_2 (виконавець) (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1294 від 08.06.2004р.), виконавець взяв на себе зобов'язання з надання правової допомоги, замовнику ТОВ "Інвест - Стіл", а замовник взяв на себе зобов'язання оплатити гонорар виконавцю.

Згідно п.2.1.2. клієнт має виплатити адвокату гонорар, розмір якого встановлюється додатковою угодою до цього договору.

Відповідно додаткової угоди від 09.11.2015р. до договору про надання правової допомоги №09-11/15 від 09.11.2015р., у п.1. сторони погодили, що вартість послуг за договором про надання правової допомоги складає 5500,00 грн.

Виконавець роботи по договору про надання правової допомоги здійснив на суму 5500,00 грн., які оплачені позивачем платіжним дорученням №1805 від 25.12.2015р.

Таким чином у матеріалах справи містяться докази фактичного надання ОСОБА_2 послуг адвоката у даній справі, тобто ці кошти є судовими витратами. Також заявлені витрати на послуги адвоката кореспондуються із рішенням Конституційного суду України від 11.07.2013р. у справі №1-4/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 44 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати та витрати на послуги адвоката у даній справі покладаються відповідача, з вини якого спір доведено до суду, а саме судовий збір у розмірі 1218,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Cтягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок" (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 16, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" (62489, АДРЕСА_1, ) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 79530,00 грн., 3% річних у розмірі 1835,34 грн., судовий збір у розмірі 1218,00 грн. на витрати на послуги адвоката у розмірі 5500,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4