РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/771/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТЕНЕРГОМАШ";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ";

про стягнення 2 651 997,71 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від заявника: Метель І.О., представник, довіреність № б/н від 19.05.2015 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 1 730 728,81 грн. основного боргу, 515 995,13 грн. інфляційної складової боргу, 44 103,73 грн. трьох відсотків річних, 361 170,04 грн. пені, а також 39 779,98 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 року порушено провадження у справі № 910/771/16, розгляд справи призначено на 09.02.2016 року.

У судовому засіданні 09.02.2016 р. позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду і підтверджує факт отримання ухвали господарського суду представником відповідача.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, не надав письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечив позовні вимоги по суті.

З огляду на неявку представника відповідача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «МЕТЕНЕРГОМАШ» (виконавець) та ТОВ «РАНТЬЄ» (замовник) 05 грудня 2012 року було укладено договір доручення № 64 на проведення митно-брокерської діяльності на території України, за умовами якого виконавець зобов'язався за обумовлену плату та в зазначений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (надалі товарів), що переміщуються через митний кордон України, представляти інтереси замовника в митних органах України, надавати та отримувати необхідні документи пов'язані з митним оформленням товарів, обліком замовника у митних органах України, сплачувати податки та митні збори та інші платежі, проводити ідентифікаційні огляди Товарів замовника, бути присутнім при митному огляді товарів.

Відповідно до п.5.1 договору, за надання послуг відповідно до п.1.1 цього договору замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі згідно з тарифами, зазначеними у додатку № 1 до чинного договору, що є невід'ємною частиною.

Оплата послуг виконавця проводиться в національній валюті України шляхом безготівкового розрахунку у вигляді 100% передплати на рахунок банківської установи виконавця, не пізніше одного банківського дня до моменту митного оформлення ВМД (п.5.2 договору).

Згідно п.5.3 договору, по факту виконання робіт, надання послуг, виконавець в триденний термін надає замовнику акт виконаних робіт, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Протягом 2013-2015 р. позивачем були надані відповідачу митно-брокерські послуги на загальну суму 1 730 728,81 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), які підписані та скріплені печатками обох сторін.

З метою здійснення розрахунків, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату наданих послуг на загальну суму 1 730 728,81 грн., які залишились неоплаченими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимоги про сплату заборгованості за вих. № 211 від 30.10.2013 року та вих. №25 від 06.02.2015 року та акт звірки взаємних розрахунків. Відповідачем на вимогу від 06.02.2015 року надано відповідь про відстрочення виконання зобов'язань по договору до кінця першого кварталу 2015 року. Проте, як зазначає позивач, станом на 23.12.2015 року заборгованість у розмірі 1 730 728,81 грн. відповідачем не погашена.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3013-Р-135М/13 від 19.12.2013 р. є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання за договором доручення № 64 на проведення митно-брокерської діяльності на території України від 05.12.2012 р. виконав належним чином, надавши відповідачеві митно-брокерські послуги на загальну суму 1 730 728,81 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Проте, замовник в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість наданих послуг у визначений договором строк не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої складає 1 730 728,81 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Доказів здійснення оплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 1 730 728,81 грн., суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що фактично отримані відповідачем послуги підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, а обов'язок їх оплати встановлений законом, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі в розмірі 1 730 728,81 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за надані послуги, нарахував та просить стягнути з відповідача 361 170,04 грн. пені за період прострочення з 01.04.2015 року по 23.12.2015 року.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.4 договору при несвоєчасній оплаті замовником послуг виконавця, в разі відсутності попередньої письмової домовленості про перенесення строку платежу, замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми, яка підлягає сплаті, за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю у розмірі 361 170,04 грн. за визначений позивачем період.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 515 995,13 грн. інфляційних втрат та 44 103,73 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 515 995,13 грн. та 44 103,73 грн. відповідно за визначений позивачем період.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ" (01004, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТЕНЕРГОМАШ" (50025, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Модрівська, буд. 89-А, ) 1 730 728 (один мільйон сімсот тридцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 81 коп. заборгованості, 361 170 (триста шістдесят одну тисячу сто сімдесят) грн. 04 коп. пені, 515 995 (п'ятсот п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 44 103 (сорок чотири тисячі сто три) грн. 73 коп. трьох процентів річних та 39 779 (тридцять дев'ять тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 97 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 12.02.2016 р.