ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа № 925/2061/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" в особі відокремленого підрозділу "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербудтехсервіс"

про стягнення 155 594,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 155 594,98 грн, зокрема 85 260,82 грн боргу за поставлений товар відповідно до договору поставки № 268 від 26.03.2013 та видаткових накладних згідно переліку, вказаного у позовній заяві, 63 766,50 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання по жовтень 2015 року та 6 567,66 грн три проценти річних за прострочення оплати вартості товару по 07.12.2015.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, без відзиву на позов, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке. Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду від 29.12.2015 та від 19.01.2016 надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У справі є докази вручення вказаних ухвал суду представнику відповідача (а.с. 60, 65).

Відповідно до приписів статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.89 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та прийняти рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.02.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представника позивача, суд встановив таке.

Публічне акціонерне товариство "Миронівський хлібопродукт" в особі директора відокремленого підрозділу "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (Постачальник за договором, позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербудтехсервіс" (Покупець за договором, відповідач у справі) уклали договір поставки № 268 від 26 березня 2013 року, далі - Договір, за яким Постачальник передає на умовах діючого договору, а Покупець приймає у власність паливні матеріали (далі - ОСОБА_2) в кількості, в асортименті та за ціною згідно розрахунку - фактури на кожну поставку ОСОБА_2. Покупець зобовязується прийняти ОСОБА_2 та оплатити його вартість в строк та на умовах цього Договору (пункти 1.1., 1.2. Договору).

Відповідно до п. 4.2.1 Договору Покупець зобов'язався оплачувати партію ОСОБА_2 на підставі отриманого рахунку-фактури у розмірі 100 % його вартості на умовах відстрочки платежу протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки ОСОБА_2.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу паливно - мастильні матеріали на загальну суму 85 260, 82 грн згідно видаткових накладних: № ВБ100001340 від 31.03.2013 на суму 8 460, 50 грн, № ВБ100001395 від 30.04.2013 на суму 33 258,96 грн, № ВБ 100001489 від 31.05.2013 на суму 43 541, 36 грн (а. с. 14, 17, 20). ОСОБА_2 отримав представник відповідача ОСОБА_3 за довіреностями: № 5 від 04.03.2013, № 6 від 01.04.2013, № 16 від 01.05.2013.

Відповідач не виконав свої зобовязання за Договором та не сплатив позивачу кошти, тому борг відповідача за поставлений позивачем ОСОБА_2 становить 85 260, 82 грн. За прострочення виконання грошових зобовязань позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 63 766,50 грн інфляційних втрат по жовтень 2015 року та 6 567,66 грн три проценти річних по 07.12.2015.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

Зобов'язання сторін виникли на підставі Договору поставки № 268 від 26 березня 2013 року, що містить всі істотні умови для договорів даного виду.

Загальні положення поставки врегульовані параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписом статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що позивач поставив відповідачу, а останній отримав товар на суму 85 260, 82 грн згідно видаткових накладних: № ВБ100001340 від 31.03.2013 на суму 8 460, 50 грн, № ВБ100001395 від 30.04.2013 на суму 33 258,96 грн, № ВБ 100001489 від 31.05.2013 на суму 43 541, 36 грн (а. с. 14, 17, 20) через представника ОСОБА_3 відповідно до доданих до позовної заяви довіреностей.

Виходячи із умови пункту 4.2.1 Договору та враховуючи дати поставки ОСОБА_2, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу кошти за отриманий ОСОБА_2 в сумі 8 460, 50 грн не пізніше 03.04.2013, в сумі 33 258,96 грн - не пізніше 09.04.2013, в сумі 43 541, 36 грн - не пізніше 06.06.2013. Однак відповідач у вказані строки кошти не перерахував і за доводами позивача розрахунків за поставлений товар взагалі не здійснював. Таким чином, борг відповідача за отриманий позивачем товар складає 85 260 грн. 82 коп.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 85 260, 82 грн боргу підтверджена матеріалами справи, є законною, обґрунтованою, не спростованою і не запереченою відповідачем, отже підлягає задоволенню.

Відповідно до припису статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає до часткового задоволення в сумі 6 532 грн 43 коп. з огляду на те, що позивач при виконанні розрахунку трьох процентів річних невірно визначив періоди прострочення: щодо суми 8 460,50 грн. по накладній від 31.03.2013 правильний початок періоду прострочення сплати коштів - з 04.04.2013, щодо суми 33 258,96 грн по накладній від 30.04.2013 - з 09.05.2013, оскільки за умовами Договору термін оплати слід рахувати у банківських днях.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 63 766,50 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання підлягає задоволенню в межах заявленої позивачем суми. У розрахунку інфляційних втрат позивачем правильно враховані періоди прострочення сплати коштів по кожній із вказаних вище видаткових накладних.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 2 333 грн 40 коп.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербудтехсервіс" (20800, Черкаська область, м. Камянка, вул. Героїв Майдану, 104, ідентифікаційний код 32357080) на користь Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" в особі відокремленого підрозділу "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (поштова адреса: 24321, Вінницька область, м. Ладижин, вул. П. Кравчика, буд. 9, ідентифікаційний код 36287158) - 85 260 грн 82 коп. (вісімдесят пять тисяч двісті шістдесят гривень 82 копійки) боргу, 63 766 грн 50 коп. (шістдесят три тисячі сімсот шістдесят шість гривень 50 копійок) інфляційних втрат, 6 532 грн 43 коп. (шість тисяч пятсот тридцять дві гривні 43 копійки) три проценти річних, 2 333 грн 40 коп. (дві тисячі триста тридцять три гривні 40 копійок) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 08.02.2016.

Суддя А.Д. Пащенко