РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/31084/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед»

до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної

медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Онищук Д.С. - представник за довіреністю № 8 від 29.09.2015;

Жук О.Б. - представник за довіреністю б/н від 10.12.2014;

від відповідача: Кузора А.В. - представник за довіреністю № 1 від 04.01.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" з вимогами до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача від укладення додаткової угоди №6 від 10.11.2015 до договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2016, за якою позивач пропонує відповідачу внести зміни до договору оренди приміщення№1894/8 від 06.04.2006, а саме - пункт 2 договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 викласти в такій редакції: вказане в п. 1 цього договору нежиле приміщення (будинок) здається орендарю без устаткування та інвентаря вартістю, визначеною експертним шляхом, що згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.07.2014 становить 668000,00 грн.; - пункт 3.7 договору - в такій редакції: проводити оплату орендованого майна в розмірі 117,56 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 6230,68 грн. без ПДВ щомісячно; - п. 10 договору в такій редакції: термін дії договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 до 09.11.2018. Так, як зазначає позивач, відповідач свою відмову від продовження терміну дії договору оренди приміщення від 06.04.2016 обґрунтовує необхідністю використання орендованого приміщення у власних потребах, у зв'язку з чим позивач повинен був бути повідомлений про такі наміри не пізніше, ніж за 3 місяці, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» власником орендованого майна, а не орендодавцем, чого, однак, зроблено не було, що, на думку позивача, свідчить про чинність договору оренди.

За таких обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти з позивачем додаткову угоду №6 від 10.11.2015 до договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 згідно з проектом додаткової угоди №6 від 10.11.2015.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31084/15 та справу призначено до розгляду на 19.01.2016.

14.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 19.01.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання 19.01.2016 з'явився представник позивача, не заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та необхідність подання сторонами доказів у справі, суд відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відклав розгляд справи на 02.02.2016, про що виніс відповідну ухвалу.

29.01.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з підстав того, що строк дії спірного договору оренди від 06.04.2006 закінчився.

У судове засідання 02.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті спору. Представники позивача підтримали позовні вимоги, відповідач заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Представник позивача у даному судовому засіданні усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи для подання додаткових документів.

Суд, розглянувши вказане клопотання, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку із необґрунтованістю, оскільки позивачем не вказано, які саме документи він вважає за необхідне подати, так само як не зазначено, чи входять обставини, які вказані в таких документів, до предмету доказування у даній справі.

У судовому засіданні 02.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

06.04.2006 між Поліклінікою № 1 Дніпровського району м. Києва (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (орендар) укладено договір оренди приміщення (Договір).

Відповідно до п. 1. Договору, орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 16.03.2006 №214/3305 передає, а орендар приймає в орендне користування нежиле приміщення (будинок) і майно для використання під аптечний пункт по вул. Запорожця, 26 у м. Києві загальною площею 53,0 кв.м. протягом трьох днів з моменту підписання даного договору.

Пунктом 10 Договору сторони визначили, що даний договір вступає в силу після реєстрації його в Головному управлінні охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації, та підписання сторонами тексту договору. Термін дії договору встановлюється сторонами до 05.04.2007. Після закінчення терміну дії договору оренди майна, орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

При цьому, договір оренди приміщення від 06.04.2006 зареєстрований в книзі записів договорів оренди майна Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації № 1894/8 від 06.04.2006.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між Поліклінікою № 1 Дніпровського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» договору оренди приміщення від 06.04.2006, зареєстрованого за № 1894/8, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради № 733/6969 від 01.12.2011 «Про питання діяльності поліклініки №1 Дніпровського району міста Києва, що входить до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації», копія якого додана відповідачем до відзиву на позов, реорганізовано поліклініку № 1 Дніпровського району м. Києва шляхом перетворення її в комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва" (позивач) та віднесено його до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за виключенням стоматологічного відділення.

Пунктом 3.5 рішення закріплено на праві оперативного управління за комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва" майно реорганізованої поліклініки № 1 Дніпровського району м. Києва.

Таким чином, Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва" є уповноваженим орендодавцем майна (правонаступником) за договором оренди приміщення від 06.04.2006, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед», та за яким (орендодавцем) вказане майно закріплене на праві оперативного управління.

Судом встановлено, що у вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» про спонукання укласти додаткову угоду (додаткову угоду від 13.06.2012 до договору оренди приміщення від 06.04.2006 щодо терміну дії договору, який встановлюється до 12.06.2015).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2013 у справі №910/17902/13 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» про спонукання укласти додаткову угоду відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 у справі № 910/17902/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014, рішення в Господарського суду міста Києва від 12.11.2013 у справі №910/17902/13 скасовано, визнано укладеною додаткову угоду від 13.06.2012 до договору оренди майна № 1894/8 від 06.04.2006 щодо терміну дії договору, який встановлюється до 12.06.2015.

Як вбачається з матеріалів справи №910/17902/13, що були досліджені судому при розгляді даної справи, додаткова угода від 13.06.2012 до договору оренди №1894/8 від 06.04.2006, яка встановлює термін дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006 до 12.06.2015 та яка була предметом розгляду у справі №910/17902/13, за своїм змістом відповідає копії додаткової угоди від 13.06.2012, на яку посилається позивач у даній справі № 910/31084/15 та яка долучена ним до позову.

Як встановлено ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, з огляду на встановлені в постанові Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2014, що залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014 у справі №910/17902/13, обставини, строк дії договору від 06.04.2006, зареєстрованого за №1894/8, було продовжено до 12.06.2015.

Судом встановлено, що заявою №341/01-19 від 01.04.2015 відповідач повідомив позивача про закінчення12.06.2015 строку дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006, у зв'язку з чим, враховуючи необхідність використання орендованого приміщення для власних потреб, зазначив про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006 та просив звільнити приміщення (копія заяви №341/01-19 від 01.04.2015 долучена позивачем до позову та відповідачем до відзиву). Судом встановлено, що відповідачем було направлено вказану заяву №341/01-19 від 01.04.2015 на адресу місцезнаходження позивача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу, що долучені до відзиву.

Листом №22 від 08.05.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо продовження договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006, до якої долучив проект додаткової угоди №4 від 13.06.2015 до договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006, відповідно до якої зокрема п. 10 договору оренди встановлює термін дії договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 до 11.06.2018.

У відповідь на лист позивача №22 від 08.05.2015, відповідач направив на адресу позивача листа №506/01-19 від 18.05.2015, у якому повідомив позивача про закінчення 12.06.2015 строку дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006 та повторно зазначив про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006, у зв'язку з чим просив звільнити приміщення (копія листа №506/01-19 від 18.05.2015 долучена позивачем до позову та відповідачем до відзиву). При цьому, судом встановлено, що відповідно до повідомлення про вручення № 236, вказаний лист було отримано позивачем.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача з заявою від 09.06.2015 №588/01-31, відповідно до якої вкотре повідомив про закінчення 12.06.2015 строку дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006 та зазначив про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2006, у зв'язку з чим після закінчення договору просив звільнити приміщення (копія заяви від 09.06.2015 №588/01-31долучена позивачем до позову та відповідачем до відзиву). При цьому, судом встановлено, що відповідно до повідомлення про вручення № 799, вказаний лист було отримано позивачем.

Судом також встановлено, що позивач звернувся до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою №29 від 08.06.2015 щодо продовження договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 (копія заяви № 29 від 08.06.2015 долучена позивачем до позову).

У відповідь на вказану заяву від №29 від 08.06.2015, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація листом №5809/26/2/103 від 26.06.2015 «Про заперечення щодо користування орендованим майном після закінчення договору оренди №1894/8 від 06.04.2006» повідомила позивача про те, що 12.06.2015 закінчився строк дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2009, у зв'язку з чим просила забезпечити повернення майна - нерухомого комунального майна загальною площею 53,0 кв.м. по вул. Запорожця, 26 у м. Києві, що перебуває на балансі комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району міста Києва» (копія листа №5809/26/2/103 від 26.06.2015 долучена позивачем до позову)

Листом від 02.07.2015 №660/01-19 «Про заперечення щодо користування орендованим майном після закінчення договору оренди №1894/8 від 06.04.2009», копія якого долучена до відзиву, відповідач повідомив позивача про те, що 12.06.2015 закінчився строк дії договору оренди №1894/8 від 06.04.2009, у зв'язку з чим вимагав повернути орендоване майно за актом передавання-приймання, сплатити орендну плату та пеню (за наявності) та надати платіжні доручення, що підтверджують їх сплату. При цьому, судом встановлено, що відповідно до повідомлення про вручення № 508, вказаний лист отримано позивачем.

Листом №62 від 10.11.2015, копія якого долучена позивачем до позову, позивач звернувся до відповідача з заявою щодо продовження договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006, до якої долучив проект додаткової угоди №6 від 10.11.2015 до договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006, відповідно до якої пункт 2 такого договору викладається в такій редакції: вказане в п. 1 цього договору нежиле приміщення (будинок) здається орендарю без устаткування та інвентаря вартістю, визначеною експертним шляхом, що згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.07.2014 становить 668000,00 грн.; пункт 3.7 договору - в такій редакції: проводити оплату орендованого майна в розмірі 117,56 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 6230,68 грн. без ПДВ щомісячно; п. 10 договору оренди встановлює термін дії договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 до 09.11.2018. Докази надіслання вказаного листа №62 від 10.11.2015 з додатковою угодою №6 від 10.11.2015 долучені позивачем до позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неправомірність відмови відповідача від укладення додаткової угоди №6 від 10.11.2015 до договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006, за якою строк такого договору продовжується до 09.11.2018. Позивач зазначив, що так як відповідач свою відмову від продовження строку дії договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 обґрунтовує необхідністю використання орендованого приміщення у власних потребах, то позивач повинен був бути повідомлений про такі наміри відповідача не пізніше, ніж за 3 місяці, в порядку ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» власником орендованого майна, а не орендодавцем, чого, однак, зроблено не було.

За таких обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти з позивачем додаткову угоду №6 від 10.11.2015 до договору оренди приміщення№1894/8 від 06.04.2006 згідно з проектом додаткової угоди №6 від 10.11.2015, відповідно до якої, по суті, позивач просить внести зміни до договору оренди приміщення№1894/8 від 06.04.2006, а саме пункт 2 договору оренди приміщення№1894/8 від 06.04.2006 викласти в такій редакції: вказане в п. 1 цього договору нежиле приміщення (будинок) здається орендарю без устаткування та інвентаря вартістю, визначеною експертним шляхом, що згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.07.2014 становить 668000,00 грн.; пункт 3.7 договору - в такій редакції: проводити оплату орендованого майна в розмірі 117,56 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 6230,68 грн. без ПДВ щомісячно; п. 10 договору в такій редакції: термін дії договору оренди приміщення №1894/8 від 06.04.2006 до 09.11.2018.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Нормами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації (викупу) об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як встановлено судом, волевиявлення орендодавця щодо припинення відносин за договором оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 (заперечення щодо продовження дії договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006) і повернення об'єкту оренди підтверджується листами від 01.04.2015 № 341/01-19, від 18.05.2015 № 506/01-16, від 09.06.2015 №588/01-31, від 02.07.2015 №660/01-19, які були отримані орендарем, тобто відповідач ще до закінчення дії договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 надіслав позивачу листи, які виражали відсутність наміру орендодавця продовжувати договір оренди.

При цьому, суд зазначає, що листи із викладеними запереченнями відповідача проти продовження строку дії договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 та повернення об'єкту оренди були направлені позивачу в межах строку, встановленого чинним законодавством для висловлення заперечень щодо продовження терміну дії договору оренди, а саме протягом встановленого терміну дії договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 (листи від 01.04.2015 № 341/01-19, від 18.05.2015 № 506/01-16, від 09.06.2015 №588/01-31) та після закінчення встановленого договором терміну його дії (в місячний строк) (лист від 02.07.2015 №660/01-19).

При цьому, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлює для орендодавця будь-яких передумов для реалізації його права на висловлення заперечень щодо продовження дії договору оренди, в тому числі наявність у орендодавця певних причин, мети, мотивів таких заперечень, зокрема, необхідність використання орендованого майна для власних потреб.

З огляду на встановлення факту наявності заперечень відповідача (орендодавця) щодо продовження строку дії договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006, суд дійшов висновку, що договір оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 припинився у зв'язку із закінченням строку його дії, тобто 12.06.2015.

При цьому, доводи позивача про необхідність завчасного повідомлення його, як орендаря, власником об'єкта оренди про відсутність у відповідача, як орендодавця, наміру продовжувати строк дії договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 через використання такого майна для власних потреб не приймаються судом з огляду на таке.

Як передбачено ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

В той же час, правове значення вказаної норми ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" полягає в наділенні попереднього орендаря (після закінчення терміну договору оренди) правом укласти з орендодавцем договір оренди на новий термін (переважне право), за умови належного виконання своїх обов'язків ним, як орендарем, під час дії договору оренди, а отже ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" регулює порядок реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди, а також порядок повідомлення орендаря власником майна про намір використовувати таке майно для власних потреб у випадку небажання укладати договір оренди на новий строк.

При цьому, з сукупного аналізу листів відповідача від 01.04.2015 № 341/01-19, від 18.05.2015 № 506/01-16, від 09.06.2015 №588/01-31, від 02.07.2015 №660/01-19, чітко вбачається висловлення ним своїх заперечень проти продовження терміну дії договору № 1894/8 від 06.04.2006, що в силу ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" свідчить про припинення договору № 1894/8 від 06.04.2006 у зв'язку з закінченням строку його дії 12.06.2015, як у ньому передбачено.

При цьому, норма, викладена в ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", жодним чином не обмежує абсолютне право орендодавця, встановлене у ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на відмову від пролонгації договору оренди за умови повідомлення орендаря протягом строків, встановлених у ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", про такі заперечення. При цьому, причини, мотиви, мета та інші елементи суб'єктивної сторони таких дій орендодавця не мають жодного правового значення для реалізації такого права орендодавця.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що договір оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 припинився у зв'язку із закінченням строку його дії, тобто 12.06.2015.

За таких обставин, з урахуванням того, що вимога про зобов'язання укласти додаткову угоду № 6 від 10.11.2015 фактично спрямована на зміну умов договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006, так як додаткова угода № 6 від 10.11.2015 в редакції, наданій позивачем, передбачає внесення змін до договору оренди шляхом викладення у новій редакції п.п. 2, 3.7, 10, а судом встановлено обставини щодо припинення дії основного договору - договору оренди приміщення № 1894/8 від 06.04.2006 (у зв'язку з закінченням строку його дії), - зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду № 6 від 10.11.2015 є неможливим, оскільки внести зміни можливо лише до чинного договору.

При цьому, судом не досліджуються обставини щодо можливості в судовому порядку внести зміни до договору оренди на підставах, викладених позивачем, в тому числі не здійснюється аналіз правомірності та обґрунтованості вимог позивача, з огляду на встановлення факту припинення договору оренди.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що він не позбавлений права на укладення нового договору оренди спірного приміщення на погоджених з орендодавцем умовах.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва" про зобов'язання вчинити дії (зобов'язання укласти додаткову угоду №6 від 10.11.2015 до договору оренди приміщення від 06.04.2006 згідно з проектом додаткової угоди №6 від 10.11.2015) не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.02.2016

Суддя І.М. Отрош