ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 909/881/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, б/н від 09 листопада 2015 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року (підписане 22.10.2015 року), cуддя Фанда О.М.

у справі №909/881/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Городенка, Івано-Франківська область

до відповідача Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард», м. Городенка, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 31250 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року по справі №909/881/15 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард» про стягнення заборгованості в сумі 31250 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про наявність боргу, що утворився внаслідок невиконання відповідачем договору від 03.01.2012 року, при цьому, в акті-звірки взаєморозрахунків за період з 01.04.2012 року по 29.04.2015 року не відображено заборгованості за накладними, на які позивач посилається, як на доказ виникнення заборгованості, а подані позивачем в обґрунтування позову накладні не містять посилання на договір від 03.01.2012 року. Крім того, суд у рішенні зазначив, що факт наявності заборгованості між сторонами по спірному договору, зокрема, стягнення заборгованості в сумі 148735,20 грн. станом на 06.08.2014 року, вже досліджувалось господарським судом, в результаті чого прийнято рішення від 08.09.2014 року по справі №909/718/14, в той час, як подані позивачем накладні, в обґрунтування боргу у даній справі, датовані груднем 2013 року, січнем та лютим 2014 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за договором від 03.01.2012 року.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року по справі №909/881/15 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: стягнути з Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 31250 грн. - заборгованості за договором від 03 січня 2012 року. Як на підставу заявлених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилається на накладні: №40 від 31.12.2013 року, №42 від 31.01.2014 року та №43 від 28.02.2014 року на загальну суму 39000 грн. (кожна накладна на суму 13000 грн.). Одночасно, заявлена до стягнення заборгованість в розмірі 31250 грн. становить частину неоплачених відповідачем транспортних послуг за наведеними вище накладними. Поряд з тим, скаржник зазначив, що вказана заборгованість не була предметом розгляду у справі №909/718/14, оскільки на час її розгляду перелічених вище накладних у позивача не було, у зв'язку з їх втратою. З огляду на наведене, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 року склад судової колегії у справі №909/881/15 змінено: замість судді Мирутенка О.Л. введено суддю Бонк Т.Б.

Представники сторін в судове засідання не з'явились. Поряд з тим, від скаржника до суду поступила заява (факсограма б/н від 29.01.2016 року) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відрядженням ОСОБА_1 за кордон.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК України, є обов'язком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні. Неявка представника скаржника в судове засідання не унеможливлює розгляду апеляційної скарги. Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 20.01.2016 року явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою.

Поряд з тим, згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (в т.ч. з причин, пов'язаних з службовим відрядженням), оскільки у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Відтак, розглянувши клопотання скаржника, беручи до уваги, що розгляд справи уже неодноразово відкладався, а представник скаржника був присутній у попередніх судових засіданнях та надавав суду свої пояснення по суті спору, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання. Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що скаржник як на підставу для відкладення розгляду справи посилається на відрядження за кордон самого ОСОБА_1, однак, з протоколів попередніх судових засідань вбачається, що під час розгляду апеляційної скарги в судових засіданнях інтереси позивача представляв представник за довіреністю ОСОБА_3, чинна довіреність якого знаходиться у матеріалах справи. З огляду на наведене, апелянт не позбавлений права забезпечити в судове засідання явку свого представника, зважаючи на неможливість прибути у судове засідання особисто.

У попередніх судових засіданнях представник позивача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року по справі №909/881/15 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: стягнути з Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 31250 грн. - заборгованості за договором від 03 січня 2012 року. Разом з тим, у попередньому судовому засіданні представник скаржника надав для огляду колегії суддів оригінали договору від 03.01.2012 року, додаткової угоди від 01.03.2012 року, накладних: від 31.12.2013 року №40, від 31.01.2014 року №42 та від 28.02.2014 року №43 (копії яких знаходяться у матеріалах справи).

У відзиві на апеляційну скаргу (вих.№85 від 04 грудня 2015 року) відповідач зазначив, що договір від 03.01.2012 року, на який посилається позивач припинив свою дію 03.01.2013 року, оскільки укладався лише на один рік. Щодо накладних, повідомив, що останні не стосуються договору від 03.01.2012 року, оскільки датовані вже після припинення його дії, поряд з тим, факт наявності заборгованості за період, яким датовані накладні, досліджувався при вирішенні спору у справі №909/718/14. Крім того, зазначив, що такі накладні не відображено у акті звірки взаємних розрахунків, що підписаний обома сторонами та міститься у матеріалах справи. З огляду на наведене рішення суду першої інстанції про відмову в позові вважає законним та обґрунтованим.

Суд, заслухавши у попередньому судовому засіданні пояснення представника позивача (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2012 року між Дочірнім підприємством «Городенківська птахофабрика» ПАТ «Авангард» (в тексті договору - замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (в тексті договору - виконавець) укладено договір, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 виконавець передає замовнику згідно з актом прийому-передачі транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 53 3307 ТС 20, державний номер НОМЕР_2.

Згідно з п.1.2 Договору виконавець здійснює надання послуг згідно письмових та телефонних домовленостей.

У пунктах 2.1, 2.2 Договору сторони погодили, що замовник зобов'язується розраховуватись за виконану роботу в сумі 6000 грн. за місяць. Замовник здійснює оплату після виконання послуг, згідно оформлених документів.

Відповідно до п.3.1 Договору останній вступає в силу з дня його підписання і діє один рік.

01 березня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору виконання робіт від 03.01.2012 року, якою сторони змінили вартість виконаних робіт за договором та погодили її в розмірі 13000 грн. за місяць.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2014 року по справі №909/718/14 задоволено позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та присуджено до стягнення на користь останнього з Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард» 148735,20 грн. заборгованості за договором від 01.01.2011 року та згадуваним вище договором від 03.01.2012 року. Зазначене рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 листопада 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 лютого 2015 року у справі №909/718/14.

У серпні 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард» про стягнення 31250 грн. заборгованості за договором від 03 січня 2012 року, посилаючись на накладні (№40 від 31.12.2013 року на суму 13000 грн., №42 від 31 січня 2014 року на суму 13000 грн. та №43 від 28 лютого 2014 року на суму 13000 грн.), і стверджує, що заборгованість по останніх не була предметом розгляду у справі №909/718/14.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 ГК України).

Згідно з ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З аналізу умов укладеного між сторонами договору від 03 січня 2012 року, колегія суддів дійшла до висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо оренди транспортного засобу.

Так, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

У відповідності до ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється, серед іншого, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

У пункті 3.1 договору від 03 січня 2012 року сторони погодили, що останній вступає в силу з дня його підписання і діє один рік.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що укладений між сторонами договір від 03.01.2012 року (який за своєю правовою природою є договором оренди транспортного засобу) припинив свою дію з 04 січня 2013 року, у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Відтак, посилання позивача на вказаний договір, як на підставу існування між сторонами правовідносин щодо оренди транспортного засобу у період з грудня 2013 року по лютий 2014 року, колегія суддів вважає безпідставним.

Крім того, відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З огляду на наведене, вимоги ст.799 ЦК України щодо дотримання письмової форми договору оренди транспортного засобу є імперативними, відтак, їх дотримання є обов'язковим.

Слід зазначити, що будь-якого іншого договору оренди транспортного засобу, крім договору від 03.01.2012 року, який припинив свою дію, матеріали справи не містять та скаржником суду не надано, а саме лише посилання на накладні за період, у який договір від 03.01.2012 року вже не діяв, колегія суддів вважає безпідставним.

Поряд з тим, самі лише накладні, без укладення відповідного договору оренди транспортного засобу, який в силу положень ст.799 ЦК України в обов'язковому порядку укладається у письмовій формі, не можуть свідчити про існування між сторонами правовідносин щодо оренди транспортного засобу.

Проаналізувавши долучені до позовної заяви накладні (№40 від 31.12.2013 року на суму 13000 грн., №42 від 31 січня 2014 року на суму 13000 грн. та №43 від 28 лютого 2014 року на суму 13000 грн.) та оглянувши їх оригінали в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення

Відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Слід зазначити, що у згадуваних вище накладних у графі: «підстава» зазначено: «договір», а в графі: «назва» - «оренда автомобіля», однак, не вказано на виконання якого саме договору здійснена така господарська операція. Представник скаржника пояснив суду, що оренда автомобіля здійснювалась на підставі договору від 03.01.2012 року, однак, як встановлено судом вище, такий договір припинив свою дію 04.01.2013 року. Крім того, накладні не містять конкретизованого об'єкту оренди та його індивідуальних ознак, необхідних для ідентифікації об'єкта, також не містять місця їх складання.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази відображення господарських операцій по зазначених накладних у бухгалтерському обліку відповідача.

Щодо посилання скаржника на акт звірки взаєморозрахунків, що підписаний сторонами, колегія суддів зауважує, що згідно вказаного акту заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.04.2012 року по 29.04.2015 року становить 31250 грн., однак посилань на долучені до позовної заяви накладні такий акт не містить, більше того, судом встановлено, що між сторонами існували правовідносини не лише за договором від 03.01.2012 року, а також за договором від 01.01.2011 року, що укладений на виконання бульдозерних робіт. У вказаному акті не зазначено посилань на будь-який договір. Отже, вказаний акт звірки колегія суддів до уваги не бере, у зв'язку з відсутністю у ньому посилання на накладні, які є підставою даного позову. Також суд не бере до уваги твердження позивача, що відповідач частково оплатив заборгованість за накладними, що долучені до позовної заяви, оскільки просить стягнути з відповідача 31250 грн., в той час як загальна сума накладних складає 39000 грн., оскільки, доказів такої оплати суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи все наведене вище, з огляду на припинення дії договору від 03.01.2012 року, а також імперативну вимогу ст.799 ЦК України щодо дотримання письмової форми договору оренди транспортного засобу, колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оренди транспортного засобу в розмірі 31250 грн. безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем такі обставини не доведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика» Публічного акціонерного товариства «Авангард» про стягнення заборгованості в сумі 31250 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року по справі №909/881/15 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року по справі №909/881/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №909/881/15 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 05.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.