ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа № 911/5258/15

За позовом Дочірнього підприємства Управління баштових кранів ТОВ УБК Будмеханізація

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БК Профрембуд

про стягнення 36187,43грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №1 від 11.01.2016);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Дочірнє підприємство Управління баштових кранів ТОВ УБК Будмеханізація (далі - ДП "УБК" ТОВ "УБК БМ") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БК Профрембуд (далі ТОВ БК Профрембуд) про стягнення 37309,41грн у т.ч.:

- 28947,00грн основна заборгованість.

- 268,85грн проценти за період з 10.08.2015 по 30.11.2015;

- 428,88грн збитки від інфляції за період з 10.08.2015 по 30.11.2015;

- 3271,35грн пеня за період з 10.08.2015 по 30.11.2015;

- 3271,35грн 0.1% від суми невиконаних грошових зобовязань за кожен день прострочки 10.08.2015 по 30.11.2015;.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором № 51/14 від 01.08.2014 в частині оплати за надані послуги у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ БК Профрембуд документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 між ДП "УБК" ПАТ "УБК БМ", правонаступником якого, відповідно до п. 1.2 статуту (а.с.42) є ДП "УБК" ТОВ "УБК БМ" (далі виконавець) та ТОВ БК Профрембуд (далі замовник) укладено договір № 51/14 (а.с.11-14, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 предметом вказаного договору є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт (далі послуги) на будівельному обєкті за адресою: Житлові будинки по вул. Миру в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області (далі обєкт).

Згідно п. 1.2 договору, виконавець надає послуги на будівельному обєкті кранами, а замовник організовує надання послуг краном на обєкті та проводить оплату наданих виконавцем послуг.

Як визначено п. 2.4 договору, до обовязків замовника віднесено, зокрема, оплата вартості послуг, наданих виконавцем протягом доби за фактично відпрацьований робочий час, але не менше 8-ми годинної робочої зміни, за винятком простою крану з вини виконавця.

Розділом 4 вказаного договору, сторонами унормовано вартість послуг, що надається.

Відповідно до п. 5.1 договору, виконавець щомісячно, не пізніше останнього дня звітного місяця надає замовнику довідки про виконанні роботи та витрати (форми №КБ-3) та акти приймання виконаних будівельних робіт (форми №КБ-2В) або акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (далі - акти) оформлені по договірних цінах, згідно п. 4.1 договору.

Згідно п. 5.3 договору, замовник щомісячно в термін до 10 числа, проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць. Оплата наданих виконавцем послуг проводиться на підставі довідок або актів.

Термін дії вказаного договору з моменту його підписання до повного виконання сторонами умов та обовязків за вказаним договором

Як встановлено судом, протягом серпня 2014 року по липень 2015 року позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 506 316,00грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с.17-38).

За твердженням позивача, заборгованість відповідача за надані послуги складає 28 947,00грн.

Таким чином, предметом спору у даній справі є обовязок відповідача оплатити надані йому послуги та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобовязання з оплати до 10 числа за попередній місяць.

Відповідачем не надано суду доказів оплати заборгованості в розмірі 28 947,00грн..

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 28 947,00грн заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за період з 10.08.2015 по 30.11.2015 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 4393,60грн та 0,1% за період з 10.08.2015 по 30.11.2015 від суми невиконаних грошових зобовязань за кожен день прострочки у сумі 3271,35грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до п. 6.4 договору, у разі порушення замовником строків оплати за договором більше ніж на 30 календарних днів виконавець має право стягнути з замовника штрафні санкції у розмірі 0,1% від суми невиконаних грошових зобовязань за кожен день прострочення до повного виконання замовником грошових зобовязань та неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних грошових зобовязань за кожен день прострочення.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Проте, відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи спосіб обрахування відповідальності встановлений п. 6.4 договору, а саме за кожен день прострочення, суд приходить до висновку, що сторонами у договорі передбачено стягнення пені за одне і те саме порушення.

У звязку з чим, вимога позивача про стягнення пені в сумі 3271,35грн, а саме 0,1% за період з 10.08.2015 по 30.11.2015 від суми невиконаних грошових зобовязань за кожен день прострочки, задоволенню не підлягає, з огляду на те, що вказане призведе до притягнення до відповідальності одного і того ж виду за одне й те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі № 07/238-10, від 01.07.2014 у справах № 11/5026/1925/2012, № 5010/1575/2012-20/83

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Розмір пені, заявлений позивачем не перевищує розміру встановленого ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

За таких обставин вимоги в частині стягнення пені за період 10.08.2015 по 30.11.2015 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, в заявленій в прохальній частині позовної заяви, сумі 3271,35грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 428,88грн за період з 10.08.2015 по 30.11.2015 та 268,85грн 3% річних за період з 10.08.2015 по 30.11.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних, визначений позивачем є арифметично вірним а вимога такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що за розрахунком суду, за заявлений позивачем період розмір інфляційних втрат на борг в розмірі 28947,00грн становить 636,83грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір інфляційних втрат, що підлягає задоволенню становить 428,88грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1465,17грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю БК Профрембуд на користь Дочірнього підприємства Управління баштових кранів ТОВ УБК Будмеханізація 28 947,00грн основного боргу, 268,85грн 3% річних, 428,88грн інфляційних втрат, 3271,35грн пені, 1107,09грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 3271,35грн пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.02.2016.

Суддя С.І. Чонгова