РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/29268/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/29268/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс»;

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 558 627,36 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сайко Ю.В., довіреність б/н від 15.12.2015р.;

від відповідача: Шуман С.І., довіреність № 01/21-44/1633 від 14.07.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс» (надалі - позивач) з позовом до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач) про стягнення 558 627,36 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 110 на закупівлю товарів за державні кошти код 27.51.1 за ДКПП ДК 016-2010 «Холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори» (холодильні шафи - 53 шт., холодильники побутові - 63 шт., машини пральні - 34 шт., машини посудомийні - 9 шт.) від 26.09.2013р. у визначений строк не розрахувався за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 322906,00 грн., за прострочення сплати якої позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 216 347,01 грн. та 3% річних - 19374,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/29268/15 та призначено її розгляд на 17.12.2015р.

17.12.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, від представника відповідача клопотання про долучення доказів по справі.

У судовому засіданні 17.12.2015р. представник позивача підтримав заявлене клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві.

Представник відповідача проти даного клопотання заперечував та заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/16507/14-к від 23.06.2014р.

Представник позивача заперечував стосовно зупинення провадження у справі, оскільки не вважає дані справи пов'язаними.

Суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки рішення у даній справі не впливає на права та обов'язки Головного управління Державного казначейства України у м. Києві.

Також, суд відмовив у зупиненні провадження, оскільки приписами ст. 79 ГПК України передбачено зупинення провадження у справі лише в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Проте, доказів вирішення судом кримінальної справи, яка впливає на вирішення даного спору, господарському суду представлено не було.

Представник відповідача надав суду копії видаткових накладних та заявив усне клопотання про призначення експертизи дійсності підпису та печатки на даних видаткових накладних.

Представник позивача заперечував стосовно призначення експертизи дійсності підпису та печатки на даних видаткових накладних та просив долучити до матеріалів справи акт державної фінансової інспекції в місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. розгляд справи відкладено на 14.01.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів у справі.

12.01.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням повноваженого представника позивача на лікарняному.

14.01.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.01.2016р. не заперечував стосовно клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та надав суду заперечення на позовну заяву.

Крім того, представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 28.01.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

28.01.2016р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли пояснення з приводу заперечень відповідача.

Присутній у судовому засіданні 28.01.2016р. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами факт поставки товару за вказаними у позовній заяві накладними, оскільки останнім не надано довіреності на отримання товару повноважною особою відповідача. Крім того, представник відповідача зазначив, що неоплата товару також пов'язана з відсутністю оригіналів документів, вилучених слідчими органами.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2013р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено Договір № 110 на закупівлю товарів за державні кошти код 27.51.1 за ДКПП ДК 016-2010 «Холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори» (холодильні шафи - 53 шт., холодильники побутові - 63 шт., машини пральні - 34 шт., машини посудомийні - 9 шт.).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товар: «Холодильники та морозильники; машини пральні; електроковдри; вентилятори» (холодильні шафи - 53 шт., холодильники побутові - 63 шт., машини пральні - 34 шт., машини посудомийні - 9 шт.), код 27.51.1 за ДКПП ДК 016-2010, а замовник - прийняти і оплатити товар.

Згідно п. 1.4. договору, найменування, номенклатура, асортимент товару визначається в специфікації (Додаток 1), що є невід'ємною частиною договору.

Обсяги закупівлі товарів, що постачається відповідно до цього договору, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.5. договору).

Уовами п. 4.2. договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на два тижні (14 календарних днів), після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору та згідно з видатковими накладними № 19 від 07.10.2013р. та № 20 від 14.10.2013р., які підписані та скіплені печаткою зі сторони відповідача, передав останньому товар на загальну суму 322906,00 грн.

В судовому засіданні 17.12.2015р. представник позивача надав суду для огляду оригінали договору та видаткових накладних.

14.10.2013р. позивач надіслав на адресу відповідача рахунки № 23 і № 25 для оплати поставленого товару, а також копії видаткових накладних № 19 від 07.10.2013р. та № 20 від 14.10.2013р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, доданих до матеріалів справи.

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань поставлений товар не оплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позиваем на день розгляду справи, яка виникла внаслідок порушення умов Договору № 110 від 26.09.2013р. становить 322906,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не спростовано факт отримання від позивача за Договором № 110 від 26.09.2013р. товару на загальну суму 322906,00 грн.

При цьому, суд відзначає, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Також, не звільняє від обов'язку щодо оплати поставленого у 2013 році товару відсутність на даний час у відповідача оригіналів документів та бюджетного фінансування, оскільки такі обставини не входять до переліку обставин, за якими може бути звільнено від відповідальності за невиконання зобов'язань, наведених у ст. 617 ЦК України.

Оскільки під час розгляду справи відповідач не надав доказів оплати поставленого за договором товару, тому позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 322906,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на законі, а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2013 року по вересень 2015 року, підлягають задоволенню за розрахунком суду в сумі 216 233,93 грн. та 3% річних за період з 01.11.2013р. по 31.10.2015р. у сумі 19 374,35 грн, згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірними.

Отже, виходячи з вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, пр. Миру, 6-а; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 19; ) 322 906,00 грн. - боргу, 216 233 грн. 93 коп. - інфляційних втрат, 19 374 грн. 35 коп. - 3% річних, 8377 грн. 71 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.02.2016р.

Суддя А.І. Привалов