РІШЕННЯ

11 лютого 2016 року Справа № 913/16/16

Провадження № 29/913/16/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Східні ресурси», м. Луганськ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Марічка», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 129 468 грн. 50 коп.

Суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Бережна Л.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № б/н від 01.09.2016;

від відповідача: представник не прибув.

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Східні ресурси» (далі ТОВ «Східні ресурси», позивач у справі) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою № 71 від 28.12.2015 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Марічка» (далі ТОВ «Торговий дім Марічка», відповідача у справі) про стягнення з останнього 129 468 грн 50 коп., з яких:

- 100 000 грн 00 коп. - заборгованість за договором позики (безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі) № 07/09-01 від 07.09.2011;

- 10 000 грн 00 коп. - штраф згідно пункту 7.2 договору;

- 19 468 грн 50 коп. пеня за прострочення повернення позики за період з 11.10.20.2015 по 28.12.2015.

Позивач, з посиланням на норми статей 173, 193, 218, 224, 226 Господарського кодексу України (далі ГК України), обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за укладеним між сторонами за позовом договором стосовно повернення позики у жовтні 2015 року в сумі 50 000,00 грн. та у листопаді 2015 року в сумі 50 000,00 грн. згідно Графіку повернення боргу.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Марічка» (далі ТОВ «Торговий дім Марічка») відповідач у справі, відзив на позов та витребувані судом докази не подало, не забезпечило участі свого представника в судовому засіданні, причини не явки не повідомило, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлялося належним чином, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 24.12.2015 юридичною адресою відповідача є: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2А/1.

Згідно статті 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. У відповідності до частина 4 статті 89 ЦК України, дані про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру. Отже, виходячи з наведеного, місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» передбачено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо такі відомості, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України, на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Повідомлення, які надіслані за адресою місцезнаходження юридичної особи, не повернулися до суду.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.2 вказаної постанови Пленуму передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа розглядалася судом неодноразово. Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обов'язковою. Відповідачу надавалася можливість прийняти участь у судовому засіданні та надати відзив на позов.

До початку даного судового засідання будь-яких клопотань відповідач не надав.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, подані позивачем докази в підтвердження заявлених вимог, суд

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами у справі 07.09.2011 був укладений договір позики (безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі) № 07/09-01 (далі договір), відповідно до умов пункту 1.1 цього договору, Кредитор, позивач у справі, зобовязався надати Позичальнику, відповідачу у справі, безпроцентну фінансову допомогу на зворотній основі, а останній зобовязався повернути позику у визначений даним договором строк, або раніше (а.с.7).

Відповідно до пункту 2.1 договору сума позики становить 500 000,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 договору Кредитор зобовязаний надати позику в день підписання цього договору.

Позика надається у безготівковому порядку платіжним дорученням, шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позичальника (пункт 3.2 договору).

Позивач належним чином виконав умови договору та перерахував відповідачу позику у сумі 500 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку з відміткою банку (а.с.11).

Сторони в пункті 4.1 договору визначили, що строк надання позики: з моменту надходження грошей на розрахунковий рахунок Позичальника, і до 17 годин 00 хвилин 15 жовтня 2011 року.

Строк, визначений в пункті 4.1 даного договору, може бути продовжений за згодою сторін (пункт 5.2 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору Позичальник зобовязується повернути суму позики у строк, визначений в пункті 4.1 даного договору.

Відповідно до пункту 7.2 договору за несвоєчасне, або не в повному розмірі, повернення позики, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10% від суми фінансової допомоги за даним договором.

Цей договір набрав чинності з моменту підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх обовязків відповідно до пункту 6.1 договору.

12.10.2011 сторони за позовом уклали додаткову угоду № 1 до договору позики № 07/09-01 від 07.09.2011 (а.с.8), в якій домовились викласти пункти 2.1 та 4.1 договору в наступній редакції:

- сума позики за даним договором становить 250 000,00 грн. (пункт 2.1);

- строк надання позики: з моменту надходження грошей на розрахунковий рахунок Позичальника, і до 17 год. 00 хв. 30 березня 2012 року (пункт 4.1).

12.03.2012 сторони за позовом уклали додаткову угоду № 2 до договору позики №07/09-01 від 07.09.2011, в якій домовились викласти пункт 4.1 договору в наступній редакції: строк надання позики: з моменту надходження грошей на розрахунковий рахунок Позичальника, і до 17 год. 00 хв. 30 вересня 2012 року (а.с.9).

20.05.2015 сторони за позовом уклали додаткову угоду № 3 до договору позики № 07/09-01 від 07.09.2011 про наступне:

1. Сторони визнають та підтверджують, що розмір не погашеної Позичальником заборгованості за договором позики, станом на 20.05.2015 складає 250 000,00 грн.

2. Позичальник зобовязаний сплатити зазначену суму боргу до 17 год. 00 хв. 01 грудня 2015 року, рівними частками, починаючи з липня 2015 року, згідно наступного графіку:

50000 грн. до 01 серпня 2015 року;

50000 грн. до 01 вересня 2015 року;

50000 грн. до 01 жовтня 2015 року;

50000 грн. до 01 листопада 2015 року;

50000 грн. до 01 грудня 2015 року (а.с.10).

Відповідачем було частково погашено заборгованість в сумі 250 000,00 грн., що підтверджується випискою з банку (а.с.12).

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/818/15, яке набрало законної сили 09.11.2015, стягнуто з ТОВ «Торговий дім Марічка» на користь ТОВ «Східні ресурси» заборгованість за договором позики № 07/09-01 від 07.09.2011 в розмірі 150 000 грн 00 коп., пеню в розмірі 8 597 грн 25 коп., штраф в розмірі 15 000 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 603 грн 96 коп.

Таким чином, заборгованість відповідача на момент звернення з позовом складає 100 000,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права та законного інтересу з викладеними вище позовними вимогами.

На підставі пункту 7.2 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за порушення строків повернення позики за період з 11.10.20.2015 по 28.12.2015 у розмірі 19 468,50 грн. та штраф у розмірі 10 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист. Під час судового розгляду справи вимог позивача не спростував, докази часткової або повної сплати суми позову не надав.

Юридична адреса ТОВ «Східні ресурси», позивача у справі, згідно з витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців є: 91021, м. Луганськ, вул. Павловская, 2В.

Проте, відповідно до письмових пояснень № б/н, які надав представник позивача 25.01.2016, у звязку з проведення антитерористичної операції (далі АТО) на території м. Луганська зазначена у позові адреса для пошти: 93404, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд.3А, є місцем постійного працевлаштування і відповідно знаходження представника ТОВ «Східні ресурси» за довіреністю ОСОБА_2 Заступник директора ТОВ «Східні ресурси» ОСОБА_3 також знаходиться у м. Сєвєродонецьку, як особа що перемістилася з району проведення АТО.

Розглянувши обставини справи в їх сукупності, оцінивши подані докази, вислухавши представника позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору позики (безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі) № 07/09-01 від 07.09.2011 та регулюється положеннями глави 19 Господарського кодексу України (далі ГК України) та глави 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 1046 та1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 193 ГК України та 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У відповідності з правилами статей 43, 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи доведено, що позивач виконав свої зобовязання за договором позики (безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі) № 07/09-01 від 07.09.2011, перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 500 000,00 грн., але відповідач не в повному обсязі здійснив повернення позики, заборгованість складає 100 000 грн 00 коп.

Статтею 525 ЦК України встановлено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Відповідач не заперечив наявність вказаної заборгованості та не надав доказів її оплати на час розгляду справи.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 100 000 грн 00 коп. підтверджені матеріалами справи, заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу 10 000 грн 00 коп. та пені в сумі 19 468 грн 50 коп. за період прострочення з 11.10.2015 по 28.12.2015, суд зазначає наступне.

Позивач при зверненні з цим позовом до суду не врахував положень Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) та розпорядження НБУ щодо мораторія на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами.

Закон № 1669 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

02.12.2015 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669 розпорядженням № 1275-р Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого серед інших включено м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідач у справі як субєкт підприємницької діяльності зареєстрований і здійснює свою підприємницьку діяльність (роздрібна торгівля пальним основний; роздрібна торгівля в неспеціалізованих ) в м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Богдана Ліщини, буд.2А/1.

Враховуючи фактичні обставини справи та норми вищенаведеного законодавства, суд дійшов висновку, що штраф та пеня, нарахована за період з 11.10.2015 по 28.12.2015 за прострочення виконання зобовязань за договором позики (безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі) № 07/09-01 від 07.09.2011 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в загальній сумі 100 000 грн 00 коп.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 1 500 грн 00 коп. слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Східні ресурси» до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Марічка» про стягнення 129 468 грн 50 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Марічка», 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 2А/1, ідентифікаційний код 32909278 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Східні ресурси», 91021, м. Луганськ, вул. Павловская, 2В, ідентифікаційний код 24049643, заборгованість в сумі 100 000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 500 грн 00 коп., наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 10 000 грн 00 коп. та пені в сумі 19 468 грн 50 коп. відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено і підписано 16.02.2016.

Суддя Р.Є. Якушенко