ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.02.16р. Справа № 904/10539/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 126 151,10 грн. за договором підряду на збирання врожаю

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Скиба В.В. - адвокат, пос. № 1089 від 20.09.05р., ордер серії ДП№230/000050, від 13.11.15р.

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 126 151,10 грн. за договором підряду на збирання врожаю, з яких: 79 436,00 грн. - основного боргу, 39 167,59 грн. - збитки від інфляції, 7 547,51 грн. - 3 % річних, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати. Судові витрати, у т.ч. 1 000,00 грн. витрат на послуги адвоката, Позивач просить покласти на Відповідача.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав.

Розгляд справи відкладався.

Відповідач повідомлений належним чином про слухання справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.06.12р. сторонами укладено Договір №ПЗВ-22/06/12-2 підряду на збирання врожаю (далі Договір), за п. 1.1 якого Позивач зобов'язався на території та на пальному Відповідача виконати роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур власною технікою, а Відповідач зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.1.2 Договору ціна по збиранню 1га зернових культур (пшениця, ячмінь, жито) становить 280,00 грн.

Згідно з п.3.3 Договору здавання та приймання виконаних робіт оформлюється актом прийому-передачі виконаних робіт.

Пунктом 3.4 Договору сторони обумовили, що підписання вказаного акта є підтвердженням відсутності претензій з боку сторін Договору.

Відповідно до п.3.5 Договору Відповідач проводить оплату за виконані Позивачем роботи протягом 60 днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт.

31.07.12р. сторонами Договору підписано акт № ЗВ-310712-2 прийому-передачі виконаних робіт за послуги по збиранню врожаю зернових культур на площі 283,71 га за ціною 280,0 грн. за 1 га на загальну суму 79 436,00 грн.

Відповідно до п.3.5 Договору Відповідач за виконані роботи мав розрахуватись до 30.09.12р. включно.

За даними Позивача, у порушення умов Договору, Відповідач з Позивачем не розрахувався, у зв'язку з чим, з 01.10.12р. у Відповідача утворився борг у сумі 79 436,00 грн. З посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача за період прострочення з жовтня 2012р. по листопад 2015р. Позивач нарахував збитки від інфляції в розмірі 39 167,59 грн. та за період прострочення з 01.10.12р. по 01.12.15р. - 3 % річних в розмірі 7 547,51 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд визнає їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум (пункт 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013).

Судові витрати, у т.ч. 1 000,00 грн. витрат на послуги адвоката, Позивач просив покласти на Відповідача.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката Позивачем надано: договір №41 від 13.11.15р., рахунок № 2 від 03.12.15р. на суму 1 000,00 грн., акт приймання-передачі виконаних робіт № 2 від 03.12.15р., квитанцію до прибуткового касового ордера №41 від 03.12.15р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1439, видане 26.09.05р., витяг з ЄДР адвокатів України, ордер серії ДП № 230 від 13.11.15р. на надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі, у т.ч. 1 000,00 грн. витрат на послуги адвоката, слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (52363, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Затишне, вул. Леніна, 17, код 008 462 86) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51283, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 79 436,00 грн. - основного боргу, 39 167,59 грн. - збитків від інфляції, 7 547,51 грн. - 3 % річних, 1 218,00 грн. - судового збору, 1 000,00 грн. - витрат на послуги адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту, якщо не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Юзіков

Повний текст рішення виготовлено ______________