ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 лютого 2016 року Справа № 909/857/15

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:Чернова Є.В. - головуючого, Корнілової Ж.О., Овечкіна В.Е
розглянув касаційну скаргуЗаступника прокурора Львівської області
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2015р.
у справі№909/857/15 господарського суду Івано-Франківської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доВиконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1.Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська 2.Івано-Франківська міська рада
провизнання права користування приміщеннями та визнання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-3545 від 28.05.2012 продовженим та діючим до 30.03.2018

В С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга від 05.01.2016 №05/2-11вих16 (вх. ВГСУ №2121а/2016 від 12.02.2016), що надіслана до апеляційного господарського суду 05.01.2016, не відповідає вимогам процесуального закону та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до приписів частин 4 ст. 111 ГПК України, до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015р.) при поданні до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, за змістом пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору у випадку подання касаційних скарг у справах, в яких судовий збір за подання позову було сплачено до 01.09.2015р., розраховується виходячи з суми судового збору, підлягаючого до сплати при поданні позову.

Як вбачається з матеріалів справи №909/857/15, позов містить дві вимоги немайнового характеру, а саме: визнання права користування приміщеннями та визнання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-3545 від 28.05.2012 продовженим та діючим до 30.03.2018.

Відповідно до п. 2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р., якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

На момент звернення з позовною заявою, (тобто станом на липень 2015р.) за вимогами п.п.1, 2, 4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України „Про судовий збір", ставки судового збору встановлювалися у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" станом на 01.01.2015р. розмір мінімальної заробітної плати становив 1218грн.

Враховуючи наведене, скаржник під час звернення зі скаргою 05.01.2016р. повинен був сплатити судовий збір у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме: (1218грн.+1218грн.) х120%=2923,20грн.

Разом з тим, до касаційної скарги додано клопотання, в якому скаржник просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, яке мотивоване тим, що державним бюджетом України на 2016 рік передбачено видатки зокрема на сплату судового збору органами прокуратури, проте кошти в прокуратуру Львівської області на даний час не поступали.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Слід врахувати, що положення статті 8 Закону № 3674 наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.07.2012 р. № 01-06/869/2012 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Прокурором не надано доказів того, що протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду касаційної скарги скаржник зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Відтак, наведені Прокурором обставини не мають характеру виключних, що свідчить про відсутність належних підстав для відстрочення скаржникові сплати судового збору.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини третьої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення зазначеної обставини скаржник має право повторно подати скаргу в загальному порядку.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 44, 86, 107, 108, п. 4 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2015р. у справі №909/857/15 господарського суду Івано-Франківської області не приймати до розгляду і повернути.

Головуючий, суддя Є. Чернов

судді Ж.Корнілова

В. Овечкін