ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.16 Справа № 904/10712/15

За позовом приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Вельт", м. Дніпропетровськ

про стягнення 10 356,10 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність від 28 грудня 2015 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Вельт" в порядку регресу грошові кошти у розмірі 10 356,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.09.2014 між приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" та товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Вельт" (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ №4151594, згідно якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням МАN, р/н НОМЕР_1. Згідно цього договору позивач взяв на себе зобовязання відшкодувати збитки у звязку з пошкодженням або знищенням застрахованого транспортного засобу. 17 жовтня 2014 року на 335 км а/ш "Київ-Харків" сталася дорожньо-транспортна пригода у результаті якої був пошкоджений транспортний засіб Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Відповідно до довідки УДАІ УМВС України у м. Полтава про учасників ДТП та постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року по справі №205/9411/14-п зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3, якого притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до страхового акту №16349 від 24.02.2015 розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_4 становить 13 318,52 грн. Сума збитку підтверджується Звітом про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу №984/14 від 22.01.2015. ПАТ "СК "Українська охоронно-страхова компанія" було здійснено страхову виплату власнику транспортного засобу Mercedes-Benz в сумі 10 356,10 грн. (з вирахуванням суми франшизи).

Оскільки, відповідач не повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду на протязі 3-х робочих днів (повідомлення було подано за вх. №ЦВ-12111 від 27.10.2014, з пропуском встановленого строку), після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги, а тому позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Вельт" в порядку регресу грошові кошти у розмірі 10 356,10 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, надав до господарського суду відзив на позовну заяву мотивований тим, що факт неповідомлення про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, оскільки такий страховий випадок визнається та не оспорюється страховиком. Разом з тим, просить з позивача на користь відповідача стягнути судові витрати, що складаються із оплати правової допомоги у розмірі 2 500, 00грн.

Позивач у судове засідання 11 лютого 2016 року призначене для розгляду справи, не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. 11.02.2016 до господарського суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

Розгляд справи був відкладений з 14.01.2016 на 03.02.2016.

У судовому засіданні 03 лютого 2016 року оголошено перерву до 11 лютого 2016 року.

У судовому засіданні 11 лютого 2016 року оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2014 року між приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Вельт" (страхувальник) був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ №4151594, відповідно до умов якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Відповідно до умов цього договору був застрахований транспортний засіб МАN, р/н НОМЕР_1, номер кузова WМАN13ZZ06Y164450. Страховий платіж складає 974,72грн. (п.10 договору).

Згідно п.5 договору розмір франшизи складає 1 000,00грн.

17 жовтня 2014 року на 335 км а/ш "Київ-Харків" сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного товариству з обмеженою відповідальністю фірмі "Вельт" транспортного засобу МАN, р/н НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 та належного ОСОБА_2 транспортного засобу Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_2, яким керував власник, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб Mercedes-Benz.

Як зазначено в постанові Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року (справа №205/9411/14-п), близько 9:00 ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись на 335 км а/ш "Київ-Харків", рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці маневру, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Правопорушник визнав провину у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Зазначеною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 400,00 грн.

З наведеного вбачається, що у результаті ДТП було пошкоджено застрахований приватним акціонерним товариством "Гарантія" транспортний засіб Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2.

Згідно довідки Полтавської роти ДПС УДАІ УМВС України у м. Полтава внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_2 отримав пошкодження: деформовано капот, пошкоджена передня ліва фара, передня декоративна решітка (а.с.16).

05 листопада 2014 року за участю ОСОБА_2 складений протокол огляду транспортного засобу Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_2.

Відповідно до Звіту №984/14 від 22.01.2015 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_2, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_4, становить 13 318,52 грн.

24.02.2015 за страховим випадком згідно з полісом №АІ/4151594 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.09.2014 складено страховий акт №16349, який затверджено генеральним директором АТ "УОСК" ОСОБА_4 (а.с.12).

Згідно страхового акту №16349 від 14.09.2014 загальна сума збитку (з вирахуванням франшизи -1 000,00грн., послуг експерта 120,00грн.) становить 10 476,10грн. (з урахуванням ПДВ).

ПАТ "СК "Українська охоронно-страхова компанія" було здійснено страхову виплату власнику транспортного засобу Mercedes-Benz в сумі 10 356,10 грн. (з вирахуванням суми франшизи), що підтверджується платіжними дорученнями №3285 від 09 червня 2015 року на суму 5 000,00 грн. (а.с.50) та № 3703 від 01 липня 2015 року на суму 5 356,10 грн. (а.с.49).

Посилаючись на ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33,38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач вважає, що у нього, як страховика за договором майнового страхування та особи, що виплатила страхове відшкодування, є право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого страхування, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статті 979 Цивільного кодексу України та 16 Закону України "Про страхування" визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", яка узгоджується з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив, страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі встановлені, зокрема, статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п.22.1 якої при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Також, зазначеним Законом були визначені обовязки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33) та підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вбачається, як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Матеріалами справи підтверджується, що дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу відповідача, водій якого визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, сталася 17 жовтня 2014 року.

В наведену дату водій товариства з обмеженою відповідальністю фірмі "Вельт" ОСОБА_3 перебував у службовому відрядженні, що підтверджується: наказом товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Вельт" № 53 від 16.10.2014 про відрядження водія ОСОБА_3 в період з 16.10.2014 по 22.10.2014 терміном 7 днів з метою доставки вантажу за маршрутом м. Харків - м. Херсон - м. Цюрупинськ - м. Запоріжжя; посвідченням про відрядження №53, яке видане на підставі наказу № 53 від 16.10.2014. Посвідчення про відрядження №53 містить відповідні відмітки (печатки підприємств - отримувачів вантажу), що свідчить про перебування ОСОБА_3 в зазначених пунктах.

Після повернення з відрядження, відповідно до вимог статті 33 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ОСОБА_3 звернувся до приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" із заявою (повідомленням) від 22 жовтня 2014 року, про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за його участю 17.10.2014.

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду було отримано позивачем 27.10.2014 (рекомендоване повідомлення про вручення позивачеві поштового відправлення №854 міститься в матеріалах справи).

З наведеного вбачається, що водій транспортного засобу ОСОБА_5 з поважних причин не мав змоги в установлений законом строк виконати зазначений обовязок (обовязок невідкладно, не пізніше трьох робочих днів, повідомити страховика про настання ДТП).

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 16.09.2015 у справі №6-284цс15, судове рішення в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Загальне правове регулювання відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях здійснюється главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 Цивільного кодексу України відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину.

У спірних відносинах господарський суд не вбачає повного складу (всі елементи) цивільного правопорушення та підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в порядку регресу у заявленій до стягнення сумі.

Причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Несвоєчасне повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, тобто порушення відповідачем положень підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не вплинуло на рішення позивача щодо виплати страхового відшкодування, страхове відшкодування виплачено на виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ №4151594 від 14 вересня 2014 року.

Обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; водій товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Вельт", як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт несвоєчасного повідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою задоволення позовних вимог.

З огляду на встановлені вище фактичні обставини справи, приведені положення чинного законодавства, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати, повязані зі сплатою судового збору покладаються на позивача.

При розподілі між сторонами судових витрат, а саме - витрат на оплату послуг адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

ОСОБА_1 є адвокатом, тому надані ним відповідачу адвокатські послуги, є судовими витратами у розумінні статті 44 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Витрати на оплату послуг адвоката відповідача підтверджуються платіжним дорученням № 1 від 06.01.2016 у сумі 2 500,00 грн. (а.с. 73).

Відповідач надав договір про надання правової допомоги №28/12/15-1 від 28 грудня 2015 року, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат зобовязується надати клієнту правову допомогу, із будь-яких питань, що виникають у клієнта з приводу захисту його прав та законних інтересів у справі №904/10712/15, яка порушена господарським судом Дніпропетровської області за позовом приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" до товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Вельт".

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача. Завданням суду при розгляді справи не є оцінка якості роботи адвоката, а є визначення обґрунтованого і адекватного розміру грошової суми, що підлягає стягненню з позивача за надані відповідачеві послуги.

Згідно з пунктом 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а при відмові у позові - на позивача.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Приймаючи до уваги достатню фахову підготовку адвоката-представника відповідача у справі, що підтверджується його адвокатською практикою з 2008 року, враховуючи характер спору між сторонами, оцінюючи юридичний зміст підготовленого відзиву та кількість підготовлених ним процесуальних документів, а також зважуючи на чинний розмір мінімальної місячної заробітної плати (1378,00 грн.), суд доходить висновку, що розумні витрати відповідача на оплату послуг адвоката будуть складати 1 700,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 1, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Витрати, повязані зі сплатою судового збору, віднести на позивача.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145, ідентифікаційний код 23734213) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Вельт" (49101, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 21852316) витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 16.02.2016