РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/31393/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

До відповідача 1 Комунального підприємства «Київський метрополітен»

відповідача 2 Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого

органу Київської міської ради (Київської міської державної

адміністрації)

За участю третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на

стороні відповідача Київської міської ради

Про визнання договору продовженим

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Цибізова О.О. - дов. № 159 від 25.12.2015 р.

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: Миронюк О.А. - дов. №225-КМГ-4516 від 17.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання договору №374 від 01.06.2012 р. продовженим до 21.03.2016 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року порушено провадження у справі № 910/31393/15, залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації) та призначено розгляд справи на 15.01.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 15.01.2016 року не з'явився, проте 14.01.2016 року через канцелярію суду подав клопотання, відповідно до якого просив суд здійснити процесуальне правонаступництво Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), залучити Київську міську раду у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача; залучити Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якості іншого відповідача, а також відкласти розгляд справи.

15.01.2016 р. до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по суті спору, згідно змісту яких вказаним учасником судового процесу надано заперечення з приводу заявленого позову та наголошено на закінченні строку дії спірного договору.

Ухвалою від 15.01.2016 р. судом залучено до участі у справі в якості іншого відповідача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Київську міську раду.

У зв'язку з залученням до участі у справі іншого відповідача та третьої особи, судом було задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 01.02.2016 р.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 01.02.2015 р. представники відповідача 1 та третьої особи проти задоволення позовних вимог надали заперечення.

Позивач та відповідач 2 у судове засідання 01.02.2016 р. не з'явились, представників не направили, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористались.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно наявного у матеріалах справи свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців місцем проживання позивача є: 03067, АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем було повідомлено суду (зазначено в позовній заяві), як поштову адресу: 01135, АДРЕСА_2.

На вказані адреси судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 15.01.2016 р. з метою повідомлення заявника про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, яка зазначена у свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та на адресу, повідомлену суду позивачем (зазначену в позовній заяві), з огляду на позицію Пленуму Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у позивача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 15.01.2016 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Одночасно, щодо повідомлення відповідача 2 про час та місце розгляду справи суд зауважує таке.

За приписами п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони про час і місце наступного судового засідання.

Отже, враховуючи, що присутність представника Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у минулому судовому засіданні підтверджується протоколом від 15.01.2016р. судового засідання, суд дійшов висновку, що відповідач 2 був обізнаний про час та місце наступного слухання справи.

З приводу неявки позивача та відповідача 2 в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 постанови №11 від 17.10.2014р. пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 15.01.2016р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

За висновками суду, незважаючи на те, що позивач та відповідач 2 не з'явились в судове засідання 01.02.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 01.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 р. між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (яке відповідно до п. 2.13. рішення № 198/7535 від 15.03.2012 р. Київської міської ради «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» перейменоване на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) та Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (підприємство) було укладено договір №374 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, у відповідності до умов п.1.1 якого орендодавець на підставі протоколу №115 від 12.04.2012 р. постійної комісії Київської міської ради передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, що знаходиться за адресою: станція метро «Палац Україна», б/н, для торгівлі непродовольчими товарами.

За умовами п.2.1 договору №374 від 01.06.2012 р. об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої Державним підприємством «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 39,4 кв.м та зазначена у викопіюванні з Схем тимчасового розташування малих архітектурних форм, що складає невід'ємну частину правочину.

Пунктом 2.2 укладеного між сторонами правочину передбачено, що вартість об'єкта оренди згідно з затвердженим орендодавцем висновком про вартість майна станом на 30.06.2010 р. становила 193 900 грн.

За користування об'єктом оренди орендар сплачує підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі протоколу №115 від 12.04.2012 р. постійної комісії Київради з питань власності та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням №34/6250 від 22.09.2011 р. Київської міської ради та на дату підписання договору становить 90,74 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 3575,32 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2 договору №374 від 01.06.2012 р.).

Пунктом 3.5 спірного правочину передбачено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача), а саме на рахунок Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 р. до 27.07.2013 р. (п.9.1 договору №374 від 01.06.2012 р.).

Згідно з пунктом 9.2 договору оренди №374 від 01.06.2012 р., усі зміни і доповнення до цього договору оформляються у письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Відповідно до 9.4 договору оренди №374 від 01.06.2012 р., договір припиняється, зокрема, в разі закінчення строку на який його було укладено.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №374 від 01.06.2012 р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у учасників судового процесу взаємних цивільних прав та обов'язків з оренди майна територіальної громади міста Києва.

За твердженнями позивача, після закінчення строку дії договору №374 від 01.06.2012 р., від контрагентів заперечень щодо його продовження, висловлених у порядку, який передбачений чинним законодавством, висловлено не було. Вказані обставини, на думку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вказують на продовження дії правочину на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором на підставі ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Одночасно, за поясненнями заявника на теперішній час відповідачем 1 чиняться перешкоди позивачу у користування об'єктом оренди та висуваються вимоги щодо виселення та демонтування огороджуючи конструкцій.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог Комунальним підприємством «Київський метрополітен» було зазначено, що останнім, як однією зі сторін за договором №374 від 01.06.2012 р. було висловлено заперечення щодо продовження дії правочину після закінчення строку, який визначено пунктом 9.1 договору. Зокрема, з представлених вказаним учасником судового процесу документів вбачається, що у листом №654НЗК від 01.08.2013 р. підприємством було повідомлено Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 про відмову від продовження дії договору №374 від 01.06.2012 р. та висунуто вимогу про звільнення об'єкта оренди.

Вказану правову позицію також було підтримано Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та наголошено на відсутності підстав вважати договір №374 від 01.06.2012 р. продовженим.

Таким чином, між сторонами існує спір стосовно продовження дії договору №374 від 01.06.2012 р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду закінчення строку, який визначено пунктом 9.1 договору з урахуванням приписів ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що і стало підставою для звернення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявленого Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 позову про визнання договору №374 від 01.06.2012 р. продовженим до 21.03.2016 р. При цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

У відповідності до п. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Частиною 1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

У відповідності до ч.5 вказаної статті органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У ч.1 ст.18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

З метою підвищення ефективності використання об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва Київською міською радою рішенням № 34/6250 від 22.09.2011 р. було затверджено Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва.

У відповідності до рішення №34/6250 від 22.09.2011р. Київської міської ради «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» уповноважено виступати орендодавцями майна територіальної громади міста Києва: Головне управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); районні в місті Києві державні адміністрації - щодо майна, яке передане їм в управління; комунальні підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Як зазначалось вище, об'єктом оренди за договором №374 від 01.06.2012 р. є нерухоме майно (частина переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, що знаходиться за адресою: станція метро «Палац Україна».

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна, яке перебуває у комунальній власності та майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності врегульовано спеціальним нормативно-правом актом - Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

У ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За приписом ст.180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Статтею 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому такі заперечення можуть бути висловлені, як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення дії цього строку. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 16.06.2015р. Вищого господарського суду України по справі №925/2355/14.

Як вказувалось вище, листом №654НЗК від 01.08.2013 р. Комунальним підприємством «Київський метрополітен» було повідомлено Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 про відмову від продовження дії договору №374 від 01.06.2012 р. та висунуто вимогу про звільнення об'єкта оренди. При цьому, вказаний лист було отримано позивачем, про що свідчить напис на нижній частині аркуша.

Наразі, суд вважає за необхідне звернути увагу учасників судового процесу на те, що фактично позивачем заявлено вимогу, яка стосується зміни істотної умови договору оренди, а саме продовження строку його дії.

Пунктом 12 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженим рішенням (що було чинним станом на 27.07.2013 р.) визначено, що внесення змін до договору оренди здійснюється за згодою сторін договору до закінчення терміну його дії. З метою розгляду питання про внесення змін до договору оренди орендар подає орендодавцю заяву, три підписані ним та підприємством-балансоутримувачем примірники додаткового договору про внесення змін до договору оренди та обґрунтування запропонованих змін. Орендодавець розглядає подані документи. Якщо зміни до договору оренди не відносяться до тих, що передбачені підпунктом 12.3 та підпунктом 12.4 цього Положення, протягом 20 робочих днів орендодавець підписує зміни до договору або відмовляє у внесенні запропонованих змін. Один примірник договору про внесення змін до договору оренди, підписаний орендодавцем, або обґрунтована відмова в підписанні направляється орендарю та підприємству. У випадках, визначених законом, укладення договору оренди на новий термін здійснюється на підставі рішення Постійної комісії. Для розгляду питання про внесення змін до істотних умов договору оренди орендар, не пізніше ніж за три місяці до дати закінчення договору, подає орендодавцю заяву та у випадках, визначених законом, звіт про оцінку об'єкта оренди у терміни, визначені договором оренди, виписку з Єдиного державного реєстру. Орендодавець протягом 15 робочих днів з дати отримання документів або з дати затвердження висновку про вартість об'єкта оренди готує і надає Постійній комісії узагальнені пропозиції щодо зміни до істотних умов договору оренди. Постійна комісія протягом 15 робочих днів розглядає надані пропозиції та за результатами розгляду погоджує або відмовляє у зміні істотних умов договору оренди, про що орендодавець повідомляє орендарю. Орендарю може бути відмовлено в зміні істотних умов договору оренди у випадку, якщо: орендоване майно необхідне для власних потреб територіальної громади міста Києва; орендар не виконував або порушував умови договору оренди, в тому числі в частині своєчасної сплати орендної плати, цільового використання об'єкта, страхування об'єкта оренди; орендар подав документи з порушенням терміну подання документів; прийнято рішення про реконструкцію об'єкта нерухомості, у зв'язку з чим неможливе подальше використання об'єкта оренди; об'єкт оренди необхідний для розміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій; прийнято рішення про включення об'єкта до переліку об'єктів комунальної власності, які не можуть бути об'єктами оренди; прийнято рішення про приватизацію об'єкта оренди; відсутній звіт про оцінку об'єкта оренди у терміни, визначені договором оренди; існують інші підстави, передбачені законом. Орендодавець на підставі рішення Постійної комісії про погодження питання щодо зміни істотних умов договору оренди видає відповідний розпорядчий документ щодо укладання договору оренди. Договір про внесення змін до істотних умов договору оренди укладається в порядку, визначеному пунктом 9 цього Положення. Зміни до договору оренди набирають чинності з дати їх підписання сторонами.

З огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства, суд зауважує, що у даному випадку після закінчення строку дії договору оренди, переоформлення орендних правовідносин, об'єктом яких є комунальне майно територіальної громади міста Києва, на новий строк може здійснюватись виключно шляхом укладення договору оренди у порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та з урахуванням Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням № 34/6250 від 22.09.2011 р. Київської міської ради.

Проте, наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази продовження строку дії спірного правочину з урахуванням порядку, що затверджений рішенням № 34/6250 від 22.09.2011 р. Київської міської ради.

За таких обставин, з огляду на всі фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що строк дії договору №374 від 01.06.2012 р. закінчився та пролонгованим у відповідності до ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» й Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням № 34/6250 від 22.09.2011 р. Київської міської ради, укладений між сторонами правочин не був.

Таким чином, враховуючи наведені вище висновки суду щодо закінчення строку дії договору №374 від 01.06.2012 р., позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору №374 від 01.06.2012 р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду продовженим підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 27, 43, 49, 75, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

05.02.2016 р.

Суддя О.М. Спичак