УХВАЛА

05.02.2016Справа № 910/29980/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Унт-Інформ Українське народне

телебачення»;

про стягнення 74 263,21 грн.

Суддя Привалов А.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Унт-Інформ Українське народне телебачення» (надалі - відповідач) про стягнення 74 263,21 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2016р. позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задоволено повністю.

Однак, судом встановлено, що під час виготовлення повного тексту рішення були допущені в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення арифметичні помилки в частині викладення вихідних даних для розрахунків суми позовних вимог, які стали підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

Про роз'яснення рішення, ухвали, а також про виправлення описок чи арифметичних помилок виноситься ухвала.

При цьому, під описками слід розуміти неправильне написання слів, прізвищ, імен, назв, тощо, а під арифметичними помилками - неправильне викладення вихідних даних для розрахунків, які не відповідають наявним у справі доказам, результати арифметичних дій.

Таким чином, встановивши вказані арифметичні помилки, суд вважає за доцільне їїх виправити.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 86, 89 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Виправити арифметичні помилки, допущені в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2016р. у справі № 910/29980/16, виклавши повний текст рішення у наступній редакції:

«РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 року Справа № 910/29980/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/29980/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Унт-Інформ Українське народне

телебачення»;

про стягнення 74 263,21 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Петренко С.В., довіреність № 2465-К-О від 17.07.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Унт-Інформ Українське народне телебачення» (надалі - відповідач) про стягнення 74 263,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору банківського обслуговування від 16.03.2011р. позивач надав кредит, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2013р. у справі № 5011-22/18211-2012 було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом - 50 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 30 599,10 грн., пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором у розмірі 12 036,06 грн. та 5250,56 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Однак, враховуючи, що відповідач і надалі не виконуває взяті на себе зобов'язання по погашення заборгованості за кредитом, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими в строк процентами в сумі 23466,67 грн., розрахованими станом на 27.07.2015р., пені за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором у розмірі 45846,54 грн. та 4950,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/29980/15 та призначено її розгляд на 16.12.2015р.

Ухвалою суду від 16.15.2016р. розгляд справи було відкладено на 21.01.2016р., у зв'язку з неявкою повноважного представника відповідача.

Присутнім у судовому засіданні 21.01.2016р. представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в засідання суду вдруге не з'явився, про причини неявки господарський суд не повідомив, витребувані докази не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 26.11.2015р. та ухвалу від 16.12.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві та підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2011р. відповідач звернувся до Банку з заявою про відкриття поточного рахунку, в якій зазначено, що підписавши дану заяву, клієнт погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі, з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками (що розміщені на сайті банку http:// privatbank.ua), тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із статтями 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У пункті 3.2.1.1.16 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки, або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір банківського обслуговування від 16.03.2011р. (надалі - «договір»).

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до договору, відповідачу було відкрито поточний рахунок №6416 та встановлено кредитний ліміт.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт у розмірі 50 000,00 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом пунктом 3.2.1.1.1 вказаних Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту.

Згідно з пунктом 3.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

У пункті 3.2.1.2.3.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого умовами, змінити умови кредитування та вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Сстаттею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом пункту 3.2.1.4.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом, в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня, клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Зазначеними Умовами встановлено наступний порядок розрахунку процентів: за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню) розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.1); при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п. 3.2.1.4.1.2); у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються, порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.3).

Відповідно до п. 3.2.1.4.9 Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, починаючи з 10.03.2011р., відповідачу в межах відкритого кредитного ліміту видавались грошові кошти, які склали залишок неповернутого кредитного ліміту у розмірі 50 000,00 грн.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за договором, на поточному рахунку відповідача станом на 27.07.2015р. обліковується заборгованість у загальній сумі 172 641,98 грн., яка складається з: 50 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 54 065,77 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 57 882,60 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 10 200,56 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Водночас, в матеріалах справи наявне рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2013р. у справі № 5011-22/18211-2012, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом - 50 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 30 599,10 грн., пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором у розмірі 12 036,06 грн. та 5250,56 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, всього на загальну суму 97 885,72 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає доведеним порушення відповідачем зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів.

Однак, враховуючи, що відповідач і надалі не виконуває взяті на себе зобов'язання по погашення заборгованості за кредитом, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача за наступний період заборгованості за нарахованими та несплаченими в строк процентами в сумі 23466,67 грн., розрахованими станом на 27.07.2015р., пені за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором у розмірі 45846,54 грн. та 4950,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

На підставі викладеного вище, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 10221К5PAS05Н від 19.06.2015р., в якій просив погасити прострочену суму заборгованості.

Відтак, приймаючи до уваги визначений договором строк повернення кредитних коштів, а також зміст надісланої банком на адресу клієнта претензії, господарський суд встановив, що строк виконання відповідачем обов'язку повернення отриманих кредитних коштів настав.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача невиконаного грошового зобов'язання по кредиту у розмірі 50 000,00 грн., а відтак, суд вважає правомірним подальше нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості по процентам у розмірі 23466,67 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Пунктом 3.2.1.4.4 вказаних Умов визначено, що клієнт зобов'язаний сплачувати банку винагороду за користування лімітом відповідно до пунктів 3.2.1.1.6 та 3.2.1.2.3.2 першого числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту на кінець банківського дня за попередній місяць у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Клієнт доручає банку здійснювати списання винагороди зі своїх рахунків.

В той же час, клієнт взяті на себе зобов'язання за договором належним чином продовжує не виконувати, у зв'язку з чим станом на 27.07.2015р. виникла заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4950,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4950,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 45846,54 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Так, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 3.2.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої пунктами 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.11.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, проводиться протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконаним клієнтом (п. 3.2.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 45846,54 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Унт-Інформ Українське народне телебачення» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 24; ) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) 23466 грн. 67 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 45846 грн. 54 коп. - пені, 4950,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та 1218,00 грн. - судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 26.01.2016р.

Суддя А.І. Привалов».

2. Дану ухвалу вважати невід'ємною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2016р. у справі № 910/29980/15.

Суддя А.І. Привалов