ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6137/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків
про визнання кредитором, виконання зобов'язань перед кредитором
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 дов. від 10.12.2015 року

відповідача - ОСОБА_3, дов. від 04.01.2016 року, ОСОБА_4, дов. від 05.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання вимоги Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" до Приватного акціонерного товариства "Термолайф" в розмірі 55653679,91 доларів США та 47766351,07 грн. та про зобов*язання Приватне акціонерне товариство "Термолайф" в особі комісії з виділу визнати вимоги Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та зобов*язати виконати зобов*язання перед кредитором в розмірі 55653679,91 доларів США та 47766351,07 грн.

Представники відповідача у судовому засіданні 01 лютого 2016 року просять суд долучити до матеріалів справи доповнення до відзиву на позов, які суд долучає до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01 лютого 2016 року було оголошено перерву до 08 лютого 2016 року до 11 годин.

08 лютого 2016 року судове засідання було продовжено у тому ж складі суду.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд переходить до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні, у відзиві на позов та у доповненні до відзиву на позов проти заявлених позовних вимог заперечують, просять відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

Загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (відповідача) 04 серпня 2015 року було прийнято рішення про виділ з товариства (без його припинення) юридичних осіб. Комісією з виділу 03 вересня 2015 року в офіційному виданні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Бюлетень цінні папери України" №162 (4206) були опубліковані відомості про прийняття рішення про виділ з товариства юридичних осіб, встановленно строк для заявлення вимог кредиторів - до 10 жовтня 2015 року включно. В спеціалізованому засобі друкованої інформації "Бюлетень державної реєстрації"" №326 (21) за 2015-й рік державним реєстратором опубліковано відомості про прийняття 04 серпня 2015 року стосовно відповідача рішення про виділ та вказано строк для заявлення вимог кредиторів до 10 жовтня 2015 року. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (позивач) звернулося до відповідача із заявою з кредиторськими вимогами №9265/5/28-3 від 03 жовтня 2015 року, якою просило визнати кредиторські вимоги позивача в сумі 55 653 679,91 доларів США та 47 766 351,07 гривень та погасити їх. Вказані вимоги не розглядалися комісією з виділу відповідача. Листом №6115 від 20 жовтня 2015 року відповідач повідомив Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ", що заявлені вимоги не можуть бути розглянуті, оскільки до заяви позивача не додано належних доказів на підтвердження повноважень особи, що її підписала від імені позивача, а також вказав, що права Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ", як кредитора відповідача, не порушуться з огляду на забезпеченість його вимог договорами застави, іпотеки, поруки.

Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд України в листі від 01 квітня 2014 року вказав на те, що матеріально - правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове значення.

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Виконання цивільного обов'язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Позивач не надав до суду належних доказів, які б свідчили про невизнання або оспорення його прав, як кредитора, з боку відповідача в юрисдикційному органі. Не може вважатися належним доказом такого невизнання або оспорення лист відповідача №6115 від 20 жовтня 2015 року, оскільки із його змісту не випливає відмова Приватного акціонерного товариства "Термолайф" визнати або розглянути вимоги позивача. Навпаки, у вказаному листі відповідач вказав, що права Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ", як кредитора відповідача, не порушуться.

Відповідач же наявність кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ", як таких, під час судового розгляду справи не заперечував, а заперечував лише право позивача на звернення відповідача з кредиторськими вимогами, які є забезпеченими, та право вимагати їх виконання під час процедури виділу.

Доводи позивача щодо порушення його прав у зв'язку з прийняттям рішення про виділ та не забезпеченням комісією з виділу відповідача розгляду кредиторських вимог позивача відхиляються судом з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 82 Закону України "Про акціонерні товариства", кредитор, вимоги якого до акціонерного товариства, діяльність якого припиняється внаслідок злиття, приєднання, поділу, перетворення або з якого здійснюється виділ, не забезпечені договорами застави чи поруки, протягом 20 днів після надіслання йому повідомлення про припинення товариства може звернутися з письмовою вимогою про здійснення на вибір товариства однієї з таких дій: забезпечення виконання зобов'язань шляхом укладення договорів застави чи поруки, дострокового припинення або виконання зобов'язань перед кредитором та відшкодування збитків, якщо інше не передбачено правочином між товариством та кредитором. У разі якщо кредитор не звернувся у строк, передбачений цією частиною, до товариства з письмовою вимогою, вважається, що він не вимагає від товариства вчинення додаткових дій щодо зобов'язань перед ним.

Таким чином, право вимагати від товариства, з якого здійснюється виділ, вчинення додаткових дій, передбачених частиною другою статті 82 Закону України "Про акціонерні товариства", щодо зобов'язань перед ним мають лише кредитори, вимоги яких не забезпечені договорами застави чи поруки.

Відповідачем надано належні докази того, що вимоги позивача повністю забезпечені договорами застави, іпотеки, та поруки. Так, згідно умов договорів забезпечення, копії яких долучено до матеріалів справи, загальна вартість майна, наданого відповідачем в забезпечення вимог Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" складає 63 401 429,61 доларів США або у гривневому вираженні на момент укладення договорів 506 767 627,00 гривень. Будь-яких доказів, які б свідчили про перегляд сторонами у бік зменшення вартості майна, переданого в забезпечення, сторонами не надано. В той же час загальний розмір кредиторських вимог, як заявлених позивачем комісії з виділу відповідача так і зазначених у позовній заяві, складає 55 653 679,91 доларів США та 47 766 351,07 гривень, що є меншим за загальну вартість майна, наданого у забезпечення вказаних вимог. Таким чином вимоги Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" до відповідача є повністю забезпеченими.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо здійснення процедури виділу аналогічно порядку, визначеному ча'стиною 6 статті 83 Закону України "Про акціонерні товариства" для процедури злиття акціонерних товариств, оскільки пункт 2) частини шостої вказаної статті передбачає задоволення вимог кредиторів, заявлених до кожного акціонерного товариства, що бере участь у злитті, відповідно до частини 2 статті 82 Закону України "Про акціонерні товариства", тобто вимог кредиторів, не забезпечених договорами застави чи поруки.

Доводи позивача щодо неналежного його повідомлення про прийняття рішення про виділ не можуть розглядатися судом, як єдина підстава для заявлення позивачем кредиторських вимог до Приватного акціонерного товариства "Термолайф" або як єдина підстава для задоволення позовних вимог, оскільки це не призвело та не могло призвести до виникнення у позивача додаткових прав, передбачених частиною 2 статті 82 Закону України "Про акціонерні товариства" для кредиторів, вимоги яких не забезпечені договорами застави чи поруки.

Крім того, позивачем не наведено конкретних правовових підстав у вигляді посилань на норми законодавства, що зобов'язують відповідача розглядати в процедурі виділу забезпечені кредиторські вимоги позивача за відсутності належних доказів наявності у особи, що підписала заяву з кредиторськими вимогами від імені позивача, відповідних повноважень.

Згідно частини 2 статті 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов'язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов'язки особи за окремим зобов'язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов'язанням.

Аналізуючи приписи статті 109 Цивільного кодексу України в сукупності з вищенаведеними приписами частини другої статті 82- Закону України "Про акціонерні товариства" та частини 6 статті 83 Закону України "Про акціонерні товариства", суд не знаходить правових підстав для зобов'язання відповідача виконати кредиторські вимоги позивача, що є забезпеченими. Таким чином у суду відсутні підстави для зобов'язування Приватного акціонерного товариства "Термолайф" вчинити дії щодо визнання та виконання кредиторських вимог відповідача, які не є обов'язковими для нього відповідно до вимог чинного законодавства.

В той же час позовна вимога про зобов'язання відповідача виконати кредиторські вимоги позивача очевидно є тотожною вимозі про стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивач, тобто є майновою за своєю суттю.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визнання його кредитором та зобов'язання відповідача виконати кредиторські вимоги позивача, належним чином ним не доведені та спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_5