ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016р. Справа № 914/4075/15

За позовом:Приватного підприємства «Оккама», м. Львів;
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;
про:стягнення 1738,00 грн. боргу, 25,61 грн. пені, 1307,65 грн. інфляційних втрат та 153,67грн. 3% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 директор;
від відповідача:ОСОБА_1

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

26.11.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява ПП «Оккама» (надалі Позивач) до ФОП ОСОБА_1 (надалі Відповідач) про стягнення 1738,00 грн. боргу, 25,61 грн. пені, 1307,65 грн. інфляційних втрат та 153,67грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 27.11.2015р. порушено провадження по справі, її розгляд призначено на 14.12.2015р. Ухвалою від 14.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 25.01.2016р. Ухвалою від 25.01.2016р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, її розгляд призначив на 11.02.2016р.

22.01.2016р. на адресу суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди торгового залу в кіоску №2012/03/02 від 01.03.2012р. Ухвалою від 25.01.2016р. суд повернув відповідачу зустрічну позовну заяву з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір на право оренди торгового залу в кіоску №2012/03/02, на виконання якого відповідачу було передано в користування торговий зал в кіоску площею 18,7 кв.м., за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 50. За умовами договору відповідач зобовязувався до 28 числа поточного місяця перераховувати орендну плату, однак своїх зобовязань за договором не виконав, зокрема, в неповному обсязі не розрахувався за оренду за листопад 2012р. та зовсім не оплатив орендної плати за грудень 2012р., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім цього, у звязку з неналежним виконання відповідачем умов договору, позивач суд стягнути з останнього 25,61 грн. пені, 1307,65 грн. інфляційних втрат та 153,67 грн. інфляційних втрат.

Відповідач в судове засідання зявився, через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Заперечуючи проти позову зазначив, що про існування боргу відповідач дізнався лише з позовної заяви, протягом 3 років позивач жодного разу не повідомляв його про існування боргу, не предявляв вимоги про його погашення. Зважаючи на те, що заборгованість виникла ще 3 роки тому, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2012р. між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди торгового залу в кіоску №2012/03/02 (надалі Договір), на виконання п. 1.1. якого наймач орендодавець прийняв у строкове володіння та користування торговий зал в кіоску, площею 18,7 м.кв. для ведення комерційної діяльності, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 50.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи ОСОБА_2 надання послуг, в період з березня 2012р. по грудень 2012р. включно відповідачем орендувався торговий зал в кіоску, вказаний в п. 1.1. Договору.

В пункті 2.4., 2.7. Договору сторони погодили, що оплата за використання торгового залу в кіоску складає суму в розмірі 1000,00 грн. за місяць. Орендар щомісячно проводить оплату до 28 числа поточного місяця.

В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначає, що підставою звернення ПП «Оккама» до суду стало неналежне виконання відповідачем зобовязань за Договором, а саме відповідач не розрахувався в повному обсязі за оренду за листопад 2012р., як наслідок виникла заборгованість в розмірі 738,00 грн. та зовсім не здійснив оплати за грудень 2012р. на суму 1000,00 грн.

На підставі довідки філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 16.12.2015р. №060-10/3847, банківських виписках по рахунку судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем перераховано наступні платежі:

07.05.2012р. 1000,00 грн. (призначення платежу: за квітень 2012р.);

31.05.2012р. 1000,00 грн. (призначення платежу: за травень 2012р.);

27.07.2012р. 1000,00 грн. (призначення платежу: за липень 2012р.);

28.09.2012р. 1763,60 грн. (призначення платежу: за вересень 2012р.);

26.10.2012р. 748,00 грн. (призначення платежу: за жовтень 2012р.);

26.10.2012р. 1000,00 грн. (призначення платежу: за жовтень 2012р.);

12.12.2012р. 1750,40 грн. (призначення платежу: за листопад 2012р.),

всього 8262,00 грн., в той час як повинен був сплатити 10000,00 грн.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач стверджує, що платежі, які надходили від відповідача зараховувалися ПП «Оккама» в порядку черговості, на підставі ст. 554 ЦК України, незважаючи на призначення платежів, таким чином заборгованість за листопад 2012р. склала 738,00 грн., за грудень 2012р. 1000,00 грн.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) заплату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Положеннями ч. 1 ст. 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

В п. 6.3. Договору сторони чітко визначили, що орендар до 28 числа поточного місяця зобовязаний перерахувати орендну плату у розмірі 1000,00 грн.

Судом встановлено, що за користування обєктом оренди за період з березня по грудень 2012р. відповідач повинен був перерахувати орендодавцю 10000,00 грн., натомість сплатив лише 8262,00 грн. При цьому, позивач наголошує, що орендна плата зараховувалася ним в порядку, передбаченому ст. 534 ЦК України, в результаті чого до сплати залишилося 738,00 грн. за листопад 2012р. та 1000,00 грн. за грудень 2012р.

Однак, з вказаними твердженнями позивача господарський суд не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положеннями п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою НБУ від 21.01.2004р. № 22 встановлено, що Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

У відповідності до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., господарські операції відтворюються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, вчинених відповідно до вимог цього Положення.

Коригування призначення платежу можливе за наявності згоди на це як платника, так і одержувача коштів.

Тому, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів або вказівок відповідача (орендаря) про віднесення сплачених коштів в якості погашення боргу за іншими місяцями, ніж ті, що вказані в призначені платежу. Договором не встановлено вимог щодо черговості зарахування платежів відповідача та вимог щодо зазначення відповідачем за призначення платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перераховуючи платежі, чітко вказував їх призначення, зокрема, за який саме місяць вносилася орендна плата.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач повідомляв відповідача за про застосування черговості погашення зобов'язань, передбаченої ст. 534 ЦК України, зокрема, позивачем не надано суду документів, які б підтверджували відображення в бухгалтерському обліку ПП «Оккама» погашення боргу в порядку черговості, визначеній ст. 534 ЦК України та первинних документів, які б свідчили про те, яким чином зараховувались кошти на виконання умов Договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що за наявності чіткого призначення здійснених відповідачем платежів в рахунок сплати орендної плати, позивач не мав права самостійно змінювати призначення цих платежів та спрямовувати їх на погашення боргу за попередні місяці. Натомість черговість погашення вимог за грошовими зобовязаннями, передбачена ст. 534 ЦК України, на яку посилається позивач, може застосовуватись при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання, отриманого без реквізиту «Призначення платежу» або ж надлишкового внесення коштів.

Здійснивши арифметичний підрахунок заборгованості з урахуванням здійснених відповідачем проплат суд зазначає, що заборгованості за оренду у відповідача за листопад 2012р. відсутня, однак існує заборгованість за серпень у розмірі 738,00 грн. та 1000,00 грн. за грудень 2012р.

Натомість, як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 738,00 грн. заборгованості з орендної плати за листопад 2012р. та 1000,00 грн. за грудень 2012р.

Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Оскільки заявлений в позовній заяві період нарахування орендної плати не відповідає тому, котрий був встановлений судом (в частині стягнення 738,00 грн. боргу за листопад 2012р.), заяви про зміну предмета позову (в частині зміни періоду нарахування та стягнення орендної плати) від ПП «Оккама» не надходило, а господарський суд в силу положень ГПК України самостійно не вправі виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 738,00 грн. орендної плати за листопад 2012р. слід відмовити.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, суд прийшов до висновку, що 3% річні та інфляційні нараховані на суму боргу за грудень 2012р. підлягаю частковому стягненню з відповідача в розмірі 87,29 та 750,90 грн. відповідно.

Натомість 3% річних та інфляційні, які були нараховані позивачем на суму боргу в розмірі 738,00 грн. (листопад 2012р.) задоволенню не підлягають, оскільки прострочення за листопад 2012р. у відповідача не відбулося.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

В п. 2.9. Договору сторонами було визначено розмір пені, а саме 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки зобовязання по сплаті орендної плати мало бути виконане відповідачем до 28.12.2012р. включно, з 29.12.2012р. позивач був в праві нараховувати пеню.

Разом з тим, положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення пені (нарахованої на суму боргу за грудень 2012р.) заявлено поза строком позовної давності, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, суд відмовляє в позові в цій частині.

Що стосується пені, нарахованої на суму боргу в розмірі 738,00 грн. (листопад 2012р.), то така задоволенню не підлягає з тих же підстав, що й 3% річних та інфляційні.

З приводу поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, то така як вже зазначалося вище врахована судом в частині стягнення пені, нарахованої позивачем на суму боргу за грудень 2012р. Натомість в частині стягнення 1000,00 грн. боргу за грудень 2012р., позовна давність застосовуватися не може, оскільки строк виконання зобовязання по сплаті орендної плати за грудень настав з 29.12.2012р., а позовна заява подана до суду ще 26.11.2015р., що свідчить про звернення позивачем з вказаною вимогою у межах строку позовної давності.

Судом також відхиляються покликання відповідача на недійсність укладеного Договору (так як ні в самому Договорі, ні при його укладенні позивачем як орендодавцем не було представлено документів, які б підтверджували право володіння (користування) ПП «Оккама» на обєкт оренди), оскільки станом на день розгляду справи, договір в судовому порядку визнаний недійсним не був, а в силу приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, підстав для відмови у позові з підстав недійсності Договору немає.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79019, м. Львів, вул. Скидна, 6/29; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Оккама» (79026, м. Львів, вул. Рубчака, 2/93; ) 1000,00 грн. боргу, 87,29 грн. 3% річних, 750,90 грн. інфляційних втрат та 694,26 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.