ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 922/253/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Шубіка Ю.Г.

першого відповідача - не з'явився.

другого відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 37 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 14.12.15 р. у справі № 922/253/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Харків

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування", м. Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш", м. Харків

про стягнення заборгованості в розмірі 295 711,65 доларів США та 801 621,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", м. Харків звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило:

1. Вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188А, ідентифікаційний код 31645482); Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388); Корпорації "Укренергоінжиніринг" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 30434649); Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромашинобудівельне виробництво" (61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19, ідентифікаційний код 31557632); Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 188А, ідентифікаційний код 31645519) та оголосити заборону на його відчуження.

2. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, місцезнаходження філії: 61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11, п/р у філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові:

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (61034 м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188А, ідентифікаційний код 31645482) ~ заборгованості в сумі 295 711 (двісті дев'яносто п'ять тисяч сімсот одинадцять) доларів США 65 центів та 801 621 (вісімсот одна тисяча шістсот двадцять одна) гривні 41 коп.;

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002. м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388) заборгованості в сумі 295 711 (двісті дев'яносто п'ять тисяч сімсот одинадцять) доларів США 65 центів та 801 621 (вісімсот одна тисяча шістсот двадцять одна) гривні 41 коп.

3. Витрати, пов'язані із поданням цієї позовної заяви просив стягнути з відповідачів на користь позивача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.12.2015 р. у справі № 922/253/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Енергетичного машинобудування" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11, ) - заборгованості у розмірі 295 711, 65 дол. США та 801 621, 41 грн. та судового збору у розмірі 73080,00 грн.

В частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ) - відмовлено. В задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідачів та оголошення заборони на його відчуження - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги до першого відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази сплати сум заборгованості за кредитним договором № 68109К18 від 05.11.2009 р., стосовно вимоги позивача щодо стягнення з другого відповідача суми заборгованості у розмірі 295711,65 дол. США та 801621,41 грн., суд зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо другого відповідача, та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2015 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ "Укрексімбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського. 4, ) та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ "Укрексімбанк" у межах судової справи № 922/253/15 в повному обсязі, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема, наполягає на солідарній відповідальності відповідачів та ін.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не надали, у призначене судове засідання не з'явилися.

Враховуючи факт належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника відповідачів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 05.11.2009 р. між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (позичальником) укладений кредитний договір № 68109К18 на відкриття відновлюваної кредитної лінії в розмірі 2304500,00 дол. США зі строком погашення (частинами) до 31.03.2014 р.

Відповідно до умов договору, Банк надає позичальнику кредит на певних умовах цього договору, а позичальник зобов'язався виконувати усі умови договору.

Відповідно до п. 5.1.1. договору, позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі погасити Банку заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за договором.

Умовою п. п. 3.4.1. договору, позичальник зобов'язався погасити повністю кредит у валюті кредиту в строк, зазначений у відповідному пункті договору, здійснюючи чергові платежі з погашення згідно з графіком збільшення та зменшення ліміту заборгованості за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника.

Згідно з п. п. 3.5.1. договору, позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа). Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Підпунктом 4.1.2. договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплатити банкові комісію за управління кредитом.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, якщо сталася і триває подія невиконання зобов'язань, банк письмово повідомляє позичальника (у порядку, зазначеному в пункті 9.3. договору), що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, комісії, а також інші платежі нараховані згідно з цим договором, підлягають достроковому поверненню.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання зобов'язань згідно з п. 3.4.1., 3.5.1. та ст. 4 договору відповідач сплачує позивачу пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2. цього договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 68109К18 від 05.11.2009 р. також укладений між банком, позичальником та другим відповідачем договір поруки № 68109Р12 від 05.11.2009 р.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 3.2. договору поруки, у випадку невиконання позичальником основного зобов'язання, передбаченого відповідними положеннями кредитної угоди, кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та / або позичальника, як у солідарних боржників.

21.07.2011 р. між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк), Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (позичальник 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інженерний центр "Енергомаш" (позивальник 1) укладено Генеральну кредитну угоду № 68111N4 із загальним лімітом заборгованості 102700000,00 грн. терміном погашення - 30.03.2018 р.

Генеральною угодою передбачено проведення Банком кредитних операцій в межах лімітів, визначених генеральною угодою, на підставі та з урахуванням умов кредитного договору, укладеного в рамках генеральної угоди.

У забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою № 6811N4 від 21.07.2011 р. укладені, зокрема, наступні договори застави та іпотечні договори:

1. Договір застави № 68112Z11 від 27.04.2012 р., укладений між Банком та першим відповідачем, предметом якого є майнові права за контрактом.

2. Договір застави № 68111Z55 від 28.10.2011 р., укладений між Банком та другим відповідачем, предметом якого є майнові права за контрактом.

3. Договір застави № 68111Z42 від 09.09.2011 р., укладений між Банком та другим відповідачем, предметом якого є виробниче обладнання.

4. Договір застави № 68111Z43 від 20.10.2011 р., укладений між Банком та першим відповідачем, предметом якого є товари в обігу.

5. Договір застави № 68111Z32 від 21.07.2011 р., укладений між Банком та другим відповідачем, предметом якого є виробниче обладнання.

6. Договір застави № 68111Z33 від 21.07.2011 р., укладений між Банком та першим відповідачем, предметом якого є виробниче обладнання.

7. Договір застави № 68111Z30 від 21.07.2011 р., укладений між Банком та першим відповідачем, предметом якого є товари в обігу.

8. Іпотечний договір № 68111Z35 від 27.09.2011 р., укладений між Банком та другим відповідачем, предметом якого є нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Луначарського Анатолія, 4.

9. Іпотечний договір № 68111Z36 від 22.07.2011 р., укладений між Банком та другим відповідачем, предметом якого є нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, б. 19.

У позовній заяві позивач зазначає, що позичальником не виконуються умови кредитного договору та генеральної угоди щодо погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, комісій за управління кредитом. В підтвердження своїх доводів позивачем надано банківські виписки по рахунках, які знаходяться в матеріалах справи.

29.10.2014 р. Банк направив першому відповідачеві повідомлення щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 68109К18 від 05.11.2009 р., яка станом на 29.12.2014 р. першим відповідачем не виконана.

Станом на 21.11.2014 р., за підрахунками позивача, заборгованість першого відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 295711,65 дол. США та 801621,41 грн., з яких: 267966,00 дол. США основної заборгованості за кредитом, 27745,65 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 80982,04 грн. комісії за управління кредитом, 720639,37 грн. пені.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позовні вимоги до першого відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази сплати сум заборгованості за кредитним договором № 68109К18 від 05.11.2009 р., стосовно вимоги позивача щодо стягнення з другого відповідача суми заборгованості у розмірі 295711,65 дол. США та 801621,41 грн., суд зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо другого відповідача, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.

Згідно з ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище та свідчать матеріали справи, 05.11.2009 р. між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (позичальником) укладений кредитний договір № 68109К18 на відкриття відновлюваної кредитної лінії в розмірі 2304500,00 дол. США зі строком погашення до 31.03.2014 р.

В матеріалах справи відсутні докази сплати позивачу сум заборгованості за кредитним договором № 68109К18 від 05.11.2009 р.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань" розмір пені, передбачений п. 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідних контррозрахунків заборгованості суду не надано, а наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам законодавства

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Енергетичного машинобудування" на користь позивача заборгованості у розмірі 295711,65 дол. США та 801621,41 грн.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з другого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" заборгованості в сумі 295711,65 доларів США та 801621,41 грн., судом першої інстанції правомірно відмовлено в позові з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

А отже, ч. 1 ст. 554 ЦК України встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, що передбачає право кредитора пред'явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох.

Як вбачається з позовної заяви позивач розмежував позовні вимоги окремо, як до першого відповідача - в повному обсязі та до другого відповідача також в повному обсязі. У зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно вважав вимоги не одночасними до обох відповідачів (в порядку солідарного стягнення), а окремими, за його вибором та на розсуд суду.

В даному випадку у разі задоволення позовних вимог щодо другого відповідача, сума боргу може бути стягнута кілька разів в погашення заборгованості за одним і ти же кредитним договором.

Враховуючи викладене, також законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з другого відповідача заборгованості у розмірі 295 711, 65 дол. США та 801 621, 41 грн.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 14.12.15 р. у справі № 922/253/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 14.12.15 р. у справі № 922/253/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.02.16 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Плужник О.В.