КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/8894/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Банник Н.Г.

від відповідача - 1 Пантєєв І.О., Прокопєв І.К.

від відповідача - 2 не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТОК - 2001" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2015 (головуючий суддя: Мельник В.І., судді: Цюкало Ю.В., Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА"

про стягнення 200000 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001"

Компанії Аїсі Релті Паблік Лімітед

про визнання частково недійсною угоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.10.2015 в задоволені первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2015 по справі № 910/8894/13 частково (в частині відмови у задоволенні зустрічного позову) і прийняти нове рішення в цій частині, яким визнати недійсним підпункт 1.1 пункту 1 Угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду від 28.03.2008.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Самсін Р.І., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА", до провадження та призначено до розгляду на 10.12.2015, в складі колегій суддів: Самсін Р.І., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 № 09-52/1365/15 у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді Самсіна Р.І., справу було передано на повторний автоматичний розподіл.

Згідно з протоколу повторного автоматичного розподілу справу, передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" прийнято до провадження на призначено до розгляду на 10.12.2015.

Ухвалою суду від 10.12.2015 розгляд апеляційної скарги був відкладений на 14.01.2016.

Крім того, 11.01.2016 через відділ документального забезпечення до суду від ТОВ "Істок-2001" також надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2015, в якій апелянт просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2015 в частині відмови в задоволені первісних позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 12.01.2016 апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження, об`єднано в одне апеляційне провадження із апеляційною скаргою ТОВ "АЇСІ БЕЛА" та призначено до розгляду на 14.01.2016.

Ухвалою суду від 14.01.2016 розгляд скарги був відкладений, відповідно до ст. 77 ГПК України на 09.02.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, в якій представник зазначив, що рішення суду в частині відмови в зустрічному позові є правомірним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Крім того, через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача за первісним позовом, в якій представник зазначив, що рішення суду в частині відмови в задоволені первісного позову є правомірним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Представники позивача та відповідача -1 за первісним позовом в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача - 2 за зустрічним позовом в судове засідання на вказану дату не з`явився, про день та час розгляду скарг повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, те що представник відповідача - 2 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, ним не було подано суду доказів неможливості явки в призначене судове засідання іншого представника товариства, вказаний представник не був позбавлений можливості, у випадку неявки в судове засідання та при наявності необхідності, подати письмові додаткові пояснення по суті спору, те, що наявні матеріали справи достатні для прийняття повного, всебічного та обґрунтованого рішення, а неявка представника відповідача - 2 не перешкоджає вирішенню справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача - 2.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача - 1, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

28.03.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" (підрядник) був укладений договір підряду.

Згідно умов договору, підрядник зобов'язався спроектувати, виконати та завершити будівництвом об'єкти (складські приміщення біля села Дачне Біляївського району), а замовник зобов'язався оплатити виконані роботи у сумі, порядку та строках, передбачених договором.

28.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА", Компанією Аїсі Ріелті Паблік Лімітед та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" була укладена угода про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду.

Відповідно до п. 3 угоди, у період, починаючи з 01.12.2011 і до моменту коли ТОВ "АЇСІ БЕЛА" продасть своє майно, що визначено у п., 4.2. цієї угоди, або коли Компанія Аїсі Ріелті Паблік Лімітед і/або її пов'язані особи/дочірні підприємства продасть корпоративні права ТОВ «АЇСІ БЕЛА» іншій особі, не пов'язаній (безпосередньо чи опосередковано) ТОВ "АЇСІ БЕЛА", останнє буде платити щомісячну плату в розмірі 40000 грн. для продовження надання ТОВ "ІСТОК-2001" послуг, описаних у підпунктах 1.1. та 1.2. пункту 1 угоди.

Щомісячна плата виплачується протягом 10 днів з моменту отримання Стороною-1 відповідного рахунка-фактури.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідачем не виконуються належним чином умови угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 200000 грн.

Відповідач, заперечуючи проти таких вимог, в свою чергу звернувся із зустрічним позовом, яким просив визнати недійсним п 1.1 Угоди з підстав відсутності у відповідача ліцензії на надання охоронних послуг.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог зазначає, що п. 1.1 угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду сторони визначили, що починаючи з 01.01.2009 ТОВ «АЇСІ БЕЛА» отримує різні послуги від ТОВ "ІСТОК-2001", що були передбачені договором підряду, підписаного сторонами 28.03.2008, щодо будівельного майданчика, що належить ТОВ «АЇСІ БЕЛА», зокрема послуги пов`язані з захистом периметру (кордонів) та загальною безпекою будівельного майданчику, тобто ТОВ "ІСТОК-2001" повинен надавати послуги з охорони майна, які підлягають ліцензуванню.

Згідно із п. 1.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з охорони власності та громадян, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України № 505 від 01.12.2009 (в редакції чинній станом на момент підписання спірної угоди) охоронна діяльність - це діяльність з надання послуг, пов'язаних з охороною майна юридичних і фізичних осіб та забезпеченням особистої безпеки фізичних осіб на підставі цивільно-правових угод.

Охорона майна - це діяльність суб'єктів охоронної діяльності з організації та практичного здійснення на підставі цивільно-правових договорів заходів, спрямованих на забезпечення схоронності, цілісності визначеного володільцем майна, належних йому будівель, споруд, іншого рухомого та нерухомого майна (далі - майно) з метою відвернення та/або недопущення безпосередніх посягань на майно, припинення не санкціонованого володільцем доступу до нього для збереження його фізичного стану і забезпечення здійснення володільцем цього майна всіх належних йому повноважень щодо нього.

Як зазначалося вище, п. 1.1 договору передбачалося надання відповідачем за зустрічним позовом позивачеві послуг саме з забезпечення безпеки будівельного майданчику та захист периметру (кордонів), тобто вчинення дій з метою відвернення та/або недопущення безпосередніх посягань на майно, припинення не санкціонованого володільцем доступу до нього для збереження його фізичного стану, а отже Господарським судом міста Києва помилково було здійснено висновок щодо того, що вказані у п. 1.1 угоди послуги не є послугами зі здійснення охоронної діяльності.

Згідно із даними словника українських синонімів, слово «охорона» є синонімом до слова «захист».

Відповідно до пп. 29 ч.2 ст. 9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції чинній на момент укладання спірної угоди) охоронна діяльність підлягає ліцензуванню.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме довідки Департаменту громадської безпеки Міністерства внутрішніх справ України № 10/9-2689 від 26.04.2013 ТОВ «ІСТОК-2001» Міністерством внутрішніх справи видавалася ліцензія серії АВ № 079739 на право надання послуг, пов`язаних з охороною державної та іншої власності, терміном дії з 06.05.2006 по 06.05.2011 та після закінчення терміну дії такої ліцензії підприємству нова ліцензія не видавалася.

Спірна угода про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду, п. 1.1 якої ТОВ «ІСТОК-2001» зобов`язувалось надати позивачу за зустрічним позовом послуги з захисту (охорони) периметру та загальної безпеки будівельного майданчику, була підписана сторонами 28.12.2011, тобто після закінчення строку дії ліцензії на право надання послуг з охорони майна.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Твердження представника відповідача за зустрічним позовом стосовно того, що між сторонами не укладався окремий правочин щодо надання послуг з охоронної діяльності та визначені в п. 1.1 угоди послуги не є охоронною діяльністю, не приймаються до уваги колегією суддів до уваги, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено заборон щодо включення послуг із здійснення охоронних послуг як складової частини іншого договору, та не зобов`язує сторін укладати виключно окрему угоду з такого питання.

Крім того, як було встановлено судом апеляційної інстанції вище, зазначені в п. 1.1 угоди послуги є саме послугами із здійснення охоронної діяльності, а отже місцевим судом не вірно було визначено, що такі послуги не потребують ліцензування та відповідно відсутні підстави для визнання угоди в цій частині недійсною.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Недодержання вказаного положення в момент вчинення правочину, а також частин другої, третьої, п'ятої, шостої ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для недійсності правочину (ст.215 Цивільного кодексу України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як наголошено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність всіх достатніх підстав та доказів для визнання п.1.1 угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду недійсним, а отже задовольнити зустрічний позов.

Стосовно заявленого первісного позову про стягнення боргу за невиконання умов угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 угоди, у період, починаючи з 01.12.2011 і до моменту коли ТОВ "АЇСІ БЕЛА" продасть своє майно, що визначено у п., 4.2. цієї угоди, або коли Компанія Аїсі Ріелті Паблік Лімітед і/або її пов'язані особи/дочірні підприємства продасть корпоративні права ТОВ «АЇСІ БЕЛА» іншій особі, не пов'язаній (безпосередньо чи опосередковано) ТОВ "АЇСІ БЕЛА", останнє буде платити щомісячну плату в розмірі 40000 грн. для продовження надання ТОВ "ІСТОК-2001" послуг, описаних у підпунктах 1.1. та 1.2. пункту 1 угоди.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до умов угоди щомісячна плата виплачується протягом 10 днів з моменту отримання ТОВ «АЇСІ БЕЛА» відповідного рахунку - фактури. Визначена щомісячна плата, сплачується відповідачем позивачеві за первісним позовом незалежно від суми, визначеної у п. 2 угоди.

Як вбачається із пояснень наданих представником позивача за первісним позовом, позивачем неодноразово направлялися на адресу відповідача акти виконаних робіт та рахунки фактури, для оплати коштів, за умовами п.3 угоди, проте такі рахунки залишені поза увагою відповідача, а акти виконаних робіт не були підписані без зазначення причини відмови підписання.

Факт направлення позивачем та отримання відповідачем вказаних документів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення, поштових квитанцій та зворотних повідомлень про отримання відповідачем документів від позивача.

У зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань за угодою від 28.12.2011 щодо сплати коштів, позивач 21.01.2013 направив на адресу відповідача претензію № 9 з вимогою про сплату 160000 грн., яка була отримана відповідачем, відповідно до наявної в матеріалах справи копії зворотного повідомлення, 30.01.2012.

Проте, вказана претензія була залишена без задоволення з боку відповідача.

Господарським судом міста Києва було вірно визначено, що відповідач зазначену суму станом на час розгляду справи не сплатив, та відмовився від підписання вказаних актів, вмотивованих підстави відмови від підписання та оплати отриманих рахунків ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надав.

Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014 у даній справі, Вищий господарський суд України зазначив про необхідність надати позивачу докази того, які саме фактичні показники витрат позивача по електроенергії та підтвердити факти надання послуг з охорони об'єктів.

Проте, колегія суддів зазначає, що як вбачається із умов угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду, а саме п. 3 вбачається, що сторони домовились про те, що ТОВ «АЇСІ БЕЛА» буде щомісячно сплачувати ТОВ «ІСТОК-2001» сталу плату в розмірі 40000 грн. про продовження надання останнім послуг ТОВ «АЇСІ БЕЛА» .

Отже, вказаним пунктом сторони чітко визначили щомісячну плату, яка не ставиться в залежність від кількості та обсягу наданих послуг і вона не може зменшуватися чи збільшуватися, а є константою.

Таким чином, висновок Господарського суду міста Києва стосовно того, що оскільки позивачем за первісним позовом не було надано суду ніяких доказів та витребуваних документів щодо надання послуг відповідачеві за умовами угоди крім актів приймання-передачі наявні всі підстави для відмови в задоволені позовних вимог за первісним позовом, є передчасним та необґрунтованим.

В той же час, позовні вимоги ТОВ «ІСТОК-2001» про стягнення з відповідача ТОВ «АЇСІ БЕЛА» 200000 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як зазначалося раніше, щомісячна плата в розмірі 40000 грн. повинна була сплачуватися відповідачем позивачу за надані останні послуги, а саме:

п.1.1 послуги, пов`язані з захистом периметру (кордонів) та загальної безпекою будівельного майданчику;

п.1.2 послуги, пов`язані з освітленням будівельного майданчику;

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що спірна угода від 28.12.2011, а саме п. 1.1 угоди підлягає визнанню недійсним, з підстав вище зазначених, а отже відповідно, відсутні підстави для стягнення коштів за послуги, пов`язані з захистом периметру (кордонів) та загальної безпекою будівельного майданчику.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, визнання судом апеляційної інстанції недійсним п. 1.1 угоди, не тягне за собою визнання недійсним й, зокрема, п. 1.2 угоди.

Проте, не дивлячись на те, що в процесі розгляду апеляційних скарг було встановлено наявність обов`язку у відповідача з оплати послуг, визначених п. 1.2 угоди, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки, як зазначалось, сторонами була визначена стала щомісячна сума до оплати за надання послуг визначених як п.1.1 так і п.1.2 угоди, та не було чітко розмежовано яка сума коштів іде на оплату послуг з охорони будівельного майданчику, а яка на послуги з його освітлення.

Позивачем за первісним позовом не подавалось до суду обох інстанцій вмотивованих доказів того, яка саме сума має йти на погашення послуг з охорони, а яка з послуг на освітлення, а суд в такому випадку позбавлений самостійно визначити суму, що підлягала б задоволенню, оскільки це порушенням приписів норм ГПК України.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність достатніх підстав та доказів для задоволення зустрічного позову та про відсутність, в свою чергу, доказів та підстав для задоволення первісного позову.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальінстю "Істок - 2001" залишається без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2015 у справі № 910/8894/13 підлягає частковому скасуванню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальінстю "ІСТОК - 2001" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АЇСІ БЕЛА», при звернені в листопаді 2015 до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва судовий збір був сплачений в меншому розмірі ніж визначено нормами чинного законодавства України, зокрема сплачений неповний розмір збору за зустрічним позовом та не сплачено судовий збір за первісний позов. (редакція ЗУ «Про судовий збір» від 22.05.2015 № 484-VIII чинній на дату звернення з апеляційною скаргою)

Інформаційним листом № 01-06/2093/15 від 12.11.2015 Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування ЗУ «Про судовий збір» визначено, що Законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

Так ТОВ «АЇСІ БЕЛА» сплатило при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1261,71 грн., а потрібно, з урахуванням вказаних вище норм законодавства України 5739,80 грн. (1339,80 грн. за зустрічний немайновий позов та 4400 грн. за первісний майновий позов).

Отже, сума, яка не була доплачена апелянтом ТОВ «АЇСІ БЕЛА» при зверненні із скаргою до суду, підлягає стягненню за вказаною постановою.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТОК - 2001" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" - задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 у справі № 910/8894/13- скасувати частково.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним підпункт 1.1 пункту 1 угоди про додаткове сервісне забезпечення та можливість для припинення договору підряду від 28.11.2011, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЇСІ БЕЛА», Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" та Компанією Аїсі Релті Паблік Лімітед.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" (65010 м. Одеса, пр-к Адміральський, 7 код ЄДРПОУ 83) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" (04070, м. Київ, вул. Притисько-Микільська, 5 ) судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 1147 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" (65010 м. Одеса, пр-к Адміральський, 7 код ЄДРПОУ 83) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "АЇСІ БЕЛА" (04070, м. Київ, вул. Притисько-Микільська, 5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,71 грн.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" (65010 м. Одеса, пр-к Адміральський, 7 код ЄДРПОУ 83) в дохід Державного бюджету України 78,09 грн.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТОК-2001" (65010 м. Одеса, пр-к Адміральський, 7 код ЄДРПОУ 83) в дохід Державного бюджету України 4400 грн.

Матеріали справи № 910/8894/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов