РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016№910/31219/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/31219/15

за позовом Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України (АТП НАН України), м. Київ,

до споживчого товариства «Корал», м. Київ,

про стягнення 23 073,27 грн.,

за участю представників:

позивача - Ніколенка М.Б. (довіреність від 06.11.2015 №б/н);

відповідача - не з'явився.

Державне автотранспортне підприємство експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення зі споживчого товариства «Корал» (далі - Товариство): 20 590 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 19.12.2013 №6а про надання автопідприємством послуг юридичним та фізичним особам (далі - Договір); 2 588,14 грн. пені; 1 441,30 грн. штрафу, а всього 25 837,44 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі.

01.02.2016 позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача: 20 590 грн. заборгованості; 1 041,97 грн. пені; 1 441,30 грн. штрафу, а всього 23 073,27 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд перевірив дотримання позивачами вимог статті 22 ГПК України та прийняв вказану заяву до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 01.02.2016 надав пояснення по суті спору (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну не подав, вимоги ухвал суду не виконав.

Ухвали господарського суду міста Києва надсилалися відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполева, 17); відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено вказану юридичну адресу відповідача.

Разом з тим, до суду повернулися конверти з адреси відповідача з позначкою відділення поштового зв'язку про причини повернення «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 01.02.2016 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 Підприємством (підприємство) та Товариством (замовник) укладено Договір, за умовами якого:

підприємство бере на себе зобов'язання надавати місце на автостоянці для стоянки 16-ти автомобілів замовника, проводити перед рейсом технічний огляд автомобілів та медичний огляд водіїв, а також інструктаж водіїв з безпеки руху (БР) і охорони праці (ОП) згідно з чинним положеннями та інструкціями (пункт 1.1 Договору);

замовник зобов'язується своєчасно сплачувати підприємству вартість робіт та послуг (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Договору);

розрахунки за надані послуги проводяться замовником у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок підприємства, на підставі рахунків-фактур, протягом 5 (п'яти) днів після підписання акта виконаних робіт, послуг, який надається не пізніше третього числа місяця, наступного за звітнім (пункт 3.1 Договору);

за несвоєчасну сплату платежів, передбачених Договором, замовник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми платежу, але не більше однієї облікової ставки Національного Банку України, що діяла на період розрахунків, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% суми несплаченого своєчасно платежу (пункт 3.5 Договору);

Договір набирає чинності та діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 (пункт 5.1 Договору);

для продовження дії або внесення змін до Договору замовник зобов'язаний повідомити підприємство про свої наміри не пізніше як за місяць (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання умов Договору позивачем було складено та надіслано відповідачу рахунки на оплату від 29.04.2015 №320 на суму 4 390 грн., від 27.05.2015 №427 на суму 4 050 грн., від 25.06.2015 №540 на суму 4 050 грн., від 28.07.2015 №633 на суму 4 050 грн. та від 27.08.2015 №748 на суму 4 050 грн. і акти надання послуг від 30.04.2015 №416, від 29.05.2015 №540, від 30.06.2015 №679, від 31.07.2015 №785 та від 31.08.2015 №911.

За приписами частини третьої статті 212 ЦК України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Таким чином, оскільки відповідачем ніяким чином не спростовано те, що Підприємством були надані послуги за квітень 2015 року (акт від 30.04.2015 №416), за травень 2015 року (акт від 29.05.2015 №540), за червень 2015 (акт від 30.06.2015 №679), за липень 2015 року (акт від 31.07.2015 №785) та за серпень 2015 року (акт від 31.08.2015 №911), а також не надано жодної відмови від підписання вказаних актів, то суд вважає, що позивачем було належним чином виконані умови Договору та надано послуги відповідачу на загальну суму 20 590 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, Товариство належним чином не виконало умови Договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 20 590 грн.

Разом з тим, позивачем подано суду акт звірки взаємних розрахунків за період з квітеня 2015 року по серпень 2015 року, з якого вбачається, що станом на 31.08.2015 заборгованість Товариства перед Підприємством становить 20 590 грн.

Вказаний акт звірки взаємних розрахунків підписаний та скріплений печаткою лише Підприємства.

Таким чином, судом встановлено обов'язок відповідача щодо сплати позивачеві суми основної заборгованості, а тому позовні вимоги в частині стягнення 20 590 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача 1 041,97 грн. пені.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, проте позивачем у розрахунку суми пені не враховані зазначені приписи ГК України.

Позивач просить суд стягнути 1 041,97 грн. пені за такі періоди:

за актом від 29.04.2015 №320 на суму 4 390 грн., періоди - з 01.05.2015 по 27.08.2015 на суму 429,38 грн. та з 28.08.2015 по 31.08.2015 на суму 9,74 грн.;

за актом від 27.05.2015 №427 на суму 4 050 грн., періоди - з 01.06.2015 по 27.08.2015 на суму 292,93 грн. та з 28.08.2015 по 31.08.2015 на суму 8,99 грн.;

за актом від 25.06.2015 №540 на суму 4 050 грн., періоди - з 01.07.2015 по 27.08.2015 на суму 193,07 грн. та з 28.08.2015 по 31.08.2015 на суму 8,99 грн.;

за актом від 28.07.2015 №633 на суму 4 050 грн., періоди - з 01.08.2015 по 27.08.2015 на суму 89,88 грн. та з 28.08.2015 по 31.08.2015 на суму 8,99 грн.

Таким чином, позивачем розраховано суми пені за чотирма актами, а саме: від 29.04.2015 №320, від 27.05.2015 №427, 25.06.2015 №540 та від 28.07.2015 №633.

Суд перевірив здійснений позивачем розрахунок сум пені і періодів її нарахування та дійшов висновку про те, що вони неправильні.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1.

Суд визначав періоди початку прострочення заборгованості, враховуючи пункт 3.1 Договору та Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, та дійшов висновку про те, що періоди прострочення з оплати починалися на дев'ятий день від дня складення актів позивачем (5 днів на підписання актів відповідно до пункту 3.1 Договору + 3 дні поштового перебігу по м. Києву).

За перерахунком суду сума пені та періоди її нарахування становлять:

за актом від 29.04.2015 №320 на суму 4 390 грн., періоди - з 08.05.2015 по 31.08.2015 (дата, визначена позивачем у розрахунку суми пені) на суму 834,22 грн.;

за актом від 27.05.2015 №427 на суму 4 050 грн., періоди - з 05.06.2015 по 31.08.2015 на суму 583,20 грн.;

за актом від 25.06.2015 №540 на суму 4 050 грн., періоди - з 04.07.2015 по 31.08.2015 на суму 390,13 грн.;

за актом від 28.07.2015 №633 на суму 4 050 грн., періоди - з 06.08.2015 по 31.08.2015 на суму 170,43 грн., а всього 1 977,98 грн.

Однак, такий перерахунок суми пені може призвести до виходу суду за межі позовних вимог.

Так, у пунктом 2 частини першої статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення пені, а тому стягненню з відповідача підлягає 1 041,97 грн. пені за розрахунком позивача.

Щодо стягнення 1 441,30 грн. штрафу, то господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити таке.

Абзацом другим пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Відповідно до пункту 3.5 Договору за прострочення понад 30 днів Товариство додатково сплачує штраф у розмірі 7% суми несплаченого своєчасно платежу.

Враховуючи умови Договору, позивач просить стягнути з відповідача 1 441,30 грн. (7% від 20 590 грн. основної заборгованості) штрафу. Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 7% штрафу та встановлено, що такий розрахунок правильний.

Отже, стягненню з відповідача підлягає 1 441,30 грн. штрафу.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з споживчого товариства «Корал» (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 17; ідентифікаційний код 32733490) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду на користь Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України (АТП НАН України) (03142, м. Київ, вул. В. Степанченка, буд. 5; ідентифікаційний код 05417511): 20 590 (двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. заборгованості; 1 041 (одну тисячу сорок одну) грн. 97 коп. пені; 1 441 (одну тисячу чотириста сорок одну) грн. 30 коп. штрафу та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.02.2016.

Суддя О. Марченко