РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/30870/15

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин»

про стягнення 3 367 714,23 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гричина В.В. - по дов. № б/н від 02.12.2015

від відповідача Шелестрова Н.Г. - по дов. № 1-790 від 16.12.2015

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» 3 367 714,23 грн., з яких: 2 905 000,00 грн. основного боргу, 415 906,67 грн. пені, 46 807,56 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору купівлі-продажу № 68/п від 22.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30870/15 та призначено справу до розгляду на 22.12.2015.

Відповідачем 21.12.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/30870/15 від 22.12.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 08.12.2015, розгляд справи був відкладений на 12.01.2016.

Позивачем 30.12.2015 до відділу діловодства суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідача у сумі 3 367 714,23 грн., а у разі недостатності коштів на рахунках - накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу.

Розглянувши в судовому засіданні 12.01.2016 заяву позивача про забезпечення позову суд відзначає наступне

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Заявником не наведено та не надано достатньо обґрунтованих даних про існування обставин, що призведуть до неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідачем в судовому засіданні 12.01.2016 подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/30870/15 до вирішення Господарським судом Черкаської області пов'язаної з нею справи № 925/2064/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 68/п від 22.05.2015.

Суд розглянувши 12.01.2016 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовив його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення суду, який розглядає іншу справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Дані обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи та не можуть бути встановлені господарським судом самостійно. При цьому відповідач у поданому клопотанні не наводить обставин, які можуть бути встановлені у іншій справі, яка розглядається Господарському суді міста Києва та які самостійно не можуть бути встановлені Господарським судом у справі 910/30870/15.

Враховуючи матеріали справи, мотиви клопотання та положення ст.ст. 32-34, 79 Господарського процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав та доцільності для його задоволення, з огляду на те, що розгляд справи № 925/30870/15 не є обставиною, яка свідчить про неможливість розгляду даної справи.

Крім цього, у випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу № 68/п від 22.05.2015 рішення у даній справі може бути переглянуте за нововиявленими обставинами.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 12.01.2016 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідач договір купівлі-продажу № 68/п від 22.05.2015 з позивачем не укладав, зазначений договір є підробленим, оскільки замість підпису директора ТОВ «Столичний Млин» ОСОБА_3 договір містить підпис іншої невідомої особи. З огляду на це договір не може бути підставою для стягнення заборгованості з відповідача та застосування штрафних санкцій, визначених цим договором.

Відповідачем в судовому засіданні 12.01.2016 подано заяву про розстрочку виконання рішення суду на 4 (чотири) місяці посилаючись на скрутне фінансове становище, у зв'язку великою дебіторською заборгованістю в розмірі 46 457 745,91 грн. та наявністю заборгованості відповідача за іншими договорами.

Позивач в судовому засіданні 12.01.2016 проти задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду заперечував.

Відповідачем в судовому засіданні 12.01.2016 подано свій контррозрахунок суми пені, яка за розрахунками відповідача становить 291 438,32 грн.

В судовому засіданні 12.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського суду України було оголошено перерву до 02.02.2016.

Позивачем 02.02.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідачем в судовому засіданні 02.02.2016 подано свій контррозрахунок суми пені, яка за розрахунками відповідача становить 283 619,40 грн.

Відповідачем в судовому засіданні 02.02.2016 подано доповнення до заяви про розстрочення виконання рішення суду.

В судовому засіданні 02.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського суду України було оголошено перерву до 04.02.2016.

В судовому засіданні 04.02.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.05.2015 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 68/п (далі - договір),

Відповідно до п. 1.1. договору предметом договору є продаж пшениці 2, 3 класу, жита прод. відповідно до умов даного договору.

Згідно з п. 1.2. договору продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити зерно пшениці 2,3 класу, жита прод. (далі - товар).

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманої пшениці повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 6.1. договору термін договору встановлений до 31.12.2015.

Умовами п. 1.4. договору визначено кількість товару, що підлягає продажу:

- пшениця 2 класу у кількості 2 000 тон,

- пшениця 3 класу у кількості 1 000 тон.

Відповідно до п. 1.5. договору орієнтована вартість всієї партії зерна складає 9 960 000,00 грн.

Згідно з п. 1.6. договору остаточна ціна, кількість та терміни поставки на кожну партію визначатимуться додатковою угодою сторін, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1. договору термін поставки визначено до 31.12.2015, у відповідності з додатковими угодами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 5 778 278,00 грн., що підтверджується наступними накладними:

№ РН-0000271 від 22.05.2015 на суму 136 476,00 грн.,

№ РН-0000272 від 23.05.2015 на суму 761 838,00 грн.,

№ РН-0000273 від 24.05.2015 на суму 1 107 754,00 грн.,

№ РН-0000279 від 25.05.2015 на суму 1 210 264,00 грн.,

№ РН-0000282 від 26.05.2015 на суму 760 416,50 грн.,

№ РН-0000285 від 27.05.2015 на суму 1 095 550,50 грн.,

№ РН-0000286 від 27.05.2015 на суму 129 343,50 грн.,

№ РН-0000288 від 28.05.2015 на суму 576 635,50 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 3.4. договору визначено, що оплата проводиться на протязі 5 банківських днів по факту поставки зерна на ТОВ «Столичний Млин».

Додатковою угодою № 1 від 22.05.2015 сторони визначили, що оплата має проводитись на протязі 20 банківських днів з моменту поставки. Дана угода діє у період з 22.05.2015 по 25.05.2015.

Додатковою угодою № 2 від 26.05.2015 сторони визначили, що оплата має бути проводитись на протязі 30 банківських днів з моменту поставки. Дана угода діє у період з 26.05.2015 по 29.05.2015.

Наявні в матеріалах справи банківські виписки свідчать, що відповідачем було у період з червня 2015 року по листопад 2015 року перераховано позивачу кошти в загальному розмірі 2 873 278,00 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманої пшениці у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка за обґрунтованими розрахунками становить 2 905 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 905 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, згідно з п. 5.3. договору у випадку порушення умов вказаних в п. 3.4. договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний банківський день прострочення від вартості неоплаченої партії зерна.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати отриманого товару.

Згідно з п. 14.1.133 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України операційний (банківський) день - частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ та на їх відкликання і, за наявності технічної можливості, здійснюється їх обробка, передача та виконання.

Відповідно до постанови Національного банку України № 514 від 03.12.2003 «Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями» банківський день це - робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

З огляду на відсутність відомостей щодо робочих днів у тижні банківської установи відповідача суд приходить до висновку, що період прострочення оплати за поставлену пшеницю слід обчислювати у кількості робочих днів.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті отриманого товару відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої за розрахунками суду становить 266 272,92 грн. (розрахунок здійснений судом за робочі дні у визначені позивачем періоди (за вирахуванням 24.08.2015 - офіційно вихідний день) та з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 266 272,92 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині нарахованої пені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України та умов укладеного між сторонами договору.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті отриманого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 46 807,56 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не передбачено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 46 807,56 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, відзначає наступне.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд визнає причини, з яких рішення суду не може бути виконано у встановлений термін, поважними, а тому вважає можливим задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/30870/15 від 04.02.2016 на 4 (чотири) місяці, приймаючи до уваги можливі негативні наслідки, які можуть настати для позивача.

Задовольняючи клопотання відповідача, суд приймає до уваги і ту обставину, що при застосуванні ст. 83 Господарського процесуального кодексу України щодо розстрочки виконання рішення № 910/30870/15 від 04.02.2016 виконання вказаного рішення є більш вірогідним і є підстави вважати, що відповідач здійснить заходи по його належному та своєчасному виконанню.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 83, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» (19940, Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Велика Бурімка, ) 2 905 000 (два мільйона дев'ятсот п'ять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 266 272 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сімдесят дві) грн. 92 коп. пені, 46 807 (сорок шість тисяч вісімсот сім) грн. 56 коп. - 3% річних, 48 271 (сорок вісім тисяч двісті сорок одну) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору, розстрочивши виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/30870/15 від 04.02.2016 наступним чином:

до 04.03.2016 - 816 587 (вісімсот шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 92 коп.;

до 04.04.2016 - 816 587 (вісімсот шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 92 коп.;

до 04.05.2016 - 816 587 (вісімсот шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 92 коп.;

до 04.06.2016 - 816 587 (вісімсот шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 92 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.02.2016.

СуддяВ.В.Сівакова