ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Справа № 915/1855/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Третяк Л.В. - дов. від 25.03.2015,

Москаленко Н.М. - дов. №345 від 16.01.2016,

представника відповідача: Борця Ю.І. - дов. №03/1672 від 19.10.2015,

Комарової О.М. - дов. №01/1904 від 23.11.2015,

представника ІІІ особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, 3) в особі ВП "Южно-Українська АЕС" (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, промзона, а/с №20),

до відповідача: Комунального підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів,8 ),

ІІІ особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м.Київ, вул.Смоленська, 19),

про: стягнення заборгованості у сумі 15875814,63 грн., з яких: 12583491,3 грн. основного боргу, 480169.31 грн. збитків від інфляції, 146681,74 грн. - 3% річних, 880844,35 грн. штрафу та 1784627,93 грн. пені.

Згідно заяви позивача №32/17 від 26.01.2016 про зменшення позовних вимог: стягнення 12179720,92 грн. основного боргу, 480169.31 грн. збитків від інфляції, 146681,74 грн. - 3% річних, 880844,35 грн. штрафу та 1784627,93 грн. пені.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» заборгованості у сумі 15875814,63 грн., з яких: 12583491,3 грн. основного боргу, 480169.31 грн. збитків від інфляції, 146681,74 грн. - 3% річних, 880844,35 грн. штрафу та 1784627,93 грн. пені.

27.01.2016 від позивача до суду надійшла заява №32/17 від 26.01.2016 про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 12179720,92 грн. основного боргу, 480169.31 грн. збитків від інфляції, 146681,74 грн. - 3% річних, 880844,35 грн. штрафу та 1784627,93 грн. пені (а.с.197).

Враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач скористався своїм правом зменшити розмір позовних вимог до прийняття рішення по справі, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві позивача №32/17 від 26.01.2016.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує, посилаючись, зокрема, на застосування позивачем у березні 2015 року завищених тарифів на теплову енергію без урахування структури споживачів КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", якими, зокрема, є населення. Крім того, відповідач зазначає, що розрахунки 3% річних, пені та збитків від інфляції виконані позивачем з помилками, у зв'язку з чим суду наданий конррозрахунок позовних вимог (а.с.158-162). У додаткових письмових поясненнях (а.с.158) відповідач вказує на те, що Договір №06-25/ПУ-35972/25 був отриманий відповідачем для підписання лише 26.02.2015, тому йому не було відомо про строки оплати рахунків і відповідно вина підприємства у порушенні цих строків відсутня. Стягувані позивачем штрафні санкції відповідач вважає надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, та просить суд з урахуванням майнового стану відповідача та інших об'єктивних обставин, зменшити розмір штрафу та пені, відповідно, до 25000,0 грн. (а.с.75-79).

Представник позивача вважає, що застосовані ним тарифи на теплову енергію відпущену відповідачу відповідають встановленим НКРЕ тарифам для потреб інших споживачів (крім населення), оскільки за умовами договору №06-25/ПУ-35972/25 від 09.02.2015 структура споживачів відповідача не визначена, а сам відповідач є окремим господарюючим суб'єктом.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

Від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких встановлені НКРЕКП тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ДП «НАЕК «Енергоатом» має застосовувати при розрахунках за теплову енергію із споживачами - підприємствами, які надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно умов договору, в якому має бути зазначена структура споживачів цих підприємств (а.с.122-124).

14.01.2016 від ІІІ особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (а.с.127).

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні 27.01.2016 оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 01.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

09.02.2015 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» (постачальник за договором) та Комунальним підприємством «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (споживач) було укладено Договір №06-25/ПУ-35972/25 на постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір №06-25/ПУ-35972/25), у відповідності до умов якого позивач бере на себе зобов'язання у 2015 році постачати відповідачу теплову енергію у гарячій воді в потрібних йому обсягах для опалення, вентиляції та гарячого водопостачання об'єктів відповідача, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами. Теплова енергія постачається відповідачу в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в обсязі 20015,85 Гкал з максимальним тепловим навантаженням 121,77 Гкал/год, згідно з Додатком №3 (а.с.11-20).

Відповідно до п.11.1 Договору №06-25/ПУ-35972/25 передбачили, що договір вступає в силу з дати підписання його обома сторонами, скріплення печатками та діє з 01.01.2015 по 31.12.2015 включно в частині постачання теплової енергії, а в частині розрахунків - до повного розрахунку. Відповідно до п.3 ст.631 ЦК України, умови договору застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення, з 01.01.2015.

Згідно з п.п.6.1, 6.3 Договору №06-25/ПУ-35972/25 облік спожитої теплової енергії проводиться за приладами обліку. Споживач разом з енергопостачальною організацією складає акт про обсяг фактично спожитої теплової енергії за звітний місяць, відпущеної споживачу за показниками приладів обліку, встановлених на межі експлуатаційної відповідальності сторін. Звітний місяць встановлюється з першого числа звітного місяця по перше число наступного місяця. У разі відсутності, пошкодження або неправильної роботи приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до складеного розрахунку обсягів спожитої теплової енергії.

На виконання п.6.3 Договору №06-25/ПУ-35972/25 в період з січня по травень 2015 року сторонами щомісяця складалися акти про обсяг теплової енергії, що надійшли в теплові мережі відповідача (а.с.25-29). Так, згідно акту складеного за січень 2015 року обсяг переданої відповідачу теплової енергії становив 48074,313 Гкал, у лютому 2015 року - 41989,002 Гкал, у березні 2015 року 35539,979 Гкал, у квітні 2015 року - 19722,738 Гкал у травні 2015 року - 7540,527 Гкал.

Згідно п.3.1 Договору №06-25/ПУ-35972/25, розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться за діючими на день оплати тарифами. Порядок встановлення і застосування тарифів регулюється уповноваженими органами відповідно з вимогами чинного законодавства. При зміні тарифів, розрахунки проводяться за новими тарифами з дня їх введення. Енергопостачальна організація письмово повідомляє споживача про зміну тарифів. Повідомлення є невід'ємною частиною договору. Тариф на момент укладання договору складав 62,92 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Повідомлення про зміну тарифів направлялись позивачем на адресу відповідача листами №51/5748 від 08.04.2015 та №51/7604 від 12.05.2015.

Відповідно до п.4.1 Договору №06-25/ПУ-35972/25, оплату за фактично спожиту теплову енергію споживач проводить щомісячно на підставі пред'явлених енергопостачальною організацією рахунків на оплату протягом 30 календарних днів. Енергопостачальна організація направляє споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем на підставі актів про відпуск теплової енергії були виставлені відповідачу наступні рахунки за виробництво, постачання та транспортування тепла:

- за січень 2015 року: №№РС15-175, РС15-176, РС15-177 від 31.01.2015 на загальну суму 3629877,45 грн. (а.с.32-34);

- за лютий 2015 року: №№РС15-358, РС15-359, РС15-360 від 28.02.2015 на загальну суму 3170337,45 грн. (а.с.35-37);

- за березень 2015 року: №№РС15-539, РС15-540, РС15-541 від 31.03.2015 на загальну суму 2935035,36 грн. (а.с.38-40);

- за квітень 2015 року: №№РС15-719, РС15-720, РС15-721 від 30.04.2015 на загальну суму 2060469,91 грн. (а.с.41-43);

- за травень 2015 року: №№РС15-776, РС15-777, РС15-778 від 31.05.2015 на загальну суму 787771,12 грн. (а.с.44-46).

Листами №05/2580 від 10.02.2015, №05/4225 від 11.03.2015, №05/5877 від 09.04.2015, №05/7483 від 08.05.2015, №05/9242 від 10.06.2015 зазначені рахунки були направлені на адресу відповідача, що підтверджується описами вкладення у цінні листи та поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції (а.с.47-61).

Позивач зазначає, що в період з 28.12.2015 по 21.01.2016 відповідач здійснив часткову оплату поставленої йому теплової енергії на загальну суму 403770,38 грн., в підтвердження чого надав суду реєстр банківських виписок (а.с.198).

Таким чином, згідно розрахунків позивача, залишок непогашеної заборгованості за одержану теплову енергію становить 12179720,92 грн. (12583491,30 - 403770,38).

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує, посилаючись, зокрема, на застосування позивачем у березні 2015 року завищених тарифів на теплову енергію без урахування того, що до структури споживачів КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" входить населення, на постачання тепла якому для ДП «НАЕК «Енергоатом» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлений інший тариф - 62,92 грн. за 1 Гкал, а не 68,82 грн., як застосовано позивачем.

При цьому, відповідач посилається на листи НКРЕКП, зокрема лист №1310/18/61-15 від 12.02.2015 (а.с.81), в якому Комісія зазначає, що встановлені тарифи, ДП «НАЕК «Енергоатом» має застосовувати як при розрахунках за теплову енергію безпосередньо зі своїми споживачами, так і при реалізації теплової енергії іншим теплопостачальним підприємствам згідно структури споживачів цих підприємств, а також лист ДП «НАЕК «Енергоатом» №10528/24 від 31.07.2014 (а.с.100) направлений на адреси керівників атомних станцій, згідно якого відпуск теплової енергії необхідно здійснювати відповідно до тарифних категорій споживачів. При цьому, відпуск теплової енергії комунальним підприємствам міст-супутників АЕС здійснюються на підставі підтвердженого розподілу обсягів відпуску між тарифними категоріями споживачів комунальних підприємств за відповідними для кожної категорії тарифами.

Розглянувши заперечення відповідача суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до умов укладеного сторонами Договору №06-25/ПУ-35972/25, облік спожитої теплової енергії проводиться за приладами обліку. Споживач разом з енергопостачальною організацією складає акт про обсяг фактично спожитої теплової енергії за звітний місяць, відпущеної споживачу за показниками приладів обліку, встановлених на межі експлуатаційної відповідальності сторін.

Зі складених та підписаних сторонами актів про обсяг теплової енергії, що надійшла в теплові мережі відповідача (а.с.25-29) вбачається, що додатками до них є довідки про розподіл теплової енергії за категоріями споживачів та копії журналів обліку теплової енергії.

У наданих на вимогу суду довідках за період з січня по травень 2015 року, підписаних представником КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" (а.с.137, 140, 141, 148, 151, 153) зазначені категорії споживачів (населення, бюджетні установи, інші споживачі) та обсяг поставленої їм теплової енергії.

Згідно пояснень представників відповідача у судових засіданнях, зазначена інформація визначається відповідачем на підставі даних його обліку за кожним споживачем (фізичними особами та юридичними особами - бюджетними установами, організаціями та іншими).

Позивачем надані суду додаткові письмові пояснення (а.с.164, 165), згідно яких інформація, що міститься у довідках відповідача є виключно довідковою інформацією для складання позивачем щомісячного звіту про транспортування теплової енергії магістральними мережами та місцевими (розподільчими) тепловими мережами за відповідний період та заповнення форми №2-НКП-тепло (місячна), затвердженої Постановою НКРКП №202 від 11.10.2013.

Судом взято до уваги, що укладеним між сторонами Договором №06-25/ПУ-35972/25, зокрема, Додатком №3, передбачено, що фактичні обсяги споживання теплової енергії у гарячій воді, визначаються за приладами обліку СВТ-10М зав.№20226 та №20353, які встановлені на межі балансової належності теплових мереж. І лише у разі відсутності, пошкодження або неправильної роботи приладів комерційного обліку обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до складеного розрахунку обсягів спожитої теплової енергії (п.6.3).

Таким чином, прилади обліку встановлені на межі балансової належності визначають лише загальний обсяг переданої відповідачу теплової енергії. При цьому, у Договорі №06-25/ПУ-35972/25 та додатках до нього сторони не визначили порядку (методики) здійснення розрахунку теплової енергії поставленої КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" у розрізі його споживачів та не передбачили, що довідки про розподіл теплової енергії за категоріями споживачів, що складаються відповідачем, є підставою для здійснення таких розрахунків.

Доказів направлення позивачу протоколу розбіжностей до Договору №06-25/ПУ-35972/25 або доказів звернення відповідача до позивача з вимогами про внесення до Договору №06-25/ПУ-35972/25 змін, які б передбачали оплату послуг з теплопостачання у розрізі структури споживачів КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", суду не надано.

Оскільки надані відповідачем довідки про розподіл теплової енергії за категоріями споживачів носять односторонній характер, вони не можуть бути взяті до уваги в якості доказу споживання населенням певної кількості теплової енергії, поставленої КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" і, відповідно, бути підставою для перерахунку вартості теплової енергії отриманої КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" від позивача, зокрема, у березні 2015 року.

За вказаних обставин, заперечення відповідача з приводу необґрунтованого застосування позивачем тарифів у березні 2015 року судом відхиляється.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на необхідність дотриманням вимог Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення у договорах на постачання теплової енергії умови про обов'язковість дотримання при розрахунках структури споживачів КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", оскільки згідно структури тарифів на теплову енергію встановлених для КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", складовою тарифу є вартість теплової енергії, за якою відповідач закуповує її у ВП «Южно-Українська АЕС», тому неврахування у договорі структури споживачів (у т.ч., населення) призводить до необґрунтованого збільшення тарифів на теплову енергію для населення, що є споживачами КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство".

Заперечення відповідача щодо укладання Договору №06-25/ПУ-35972/25 лише з 26.02.2015 (дати отримання його примірника для підписання), що, на думку відповідача, виключає його вину у несвоєчасній сплаті рахунків, відхиляється судом, оскільки сам договір датований 09.02.2015, а пунктом 11.1 Договору №06-25/ПУ-35972/25 сторони передбачили, що відповідно до п.3 ст.631 ЦК України, умови договору застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення, з 01.01.2015.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи, залишок заборгованості відповідача по Договору №06-25/ПУ-35972/25 у сумі 12179720,92 грн. не погашено, зменшені позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаної норми, позивач просить стягнути з відповідача за період з 01.04.2015 по 31.08.2015 збитки від інфляції у сумі 480169.31 грн.

Перевіривши розрахунки нарахування збитків від інфляції суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у загальній сумі 146681,74 грн., з яких за зобов'язаннями січня 2015 року - 3% річних нараховані за період з 19.03.2015 по 18.09.2015 у сумі 54895,68 грн.; за зобов'язаннями лютого 2015 року - 3% річних нараховані за період з 16.04.2015 по 18.09.2015 у сумі 40649,80 грн.; за зобов'язаннями березня 2015 року - 3% річних нараховані за період з 16.05.2015 по 18.09.2015 у сумі 30395,71 грн.; за зобов'язаннями квітня 2015 року - 3% річних нараховані за період з 13.06.2015 по 18.09.2015 у сумі 16596,66 грн.; за зобов'язаннями травня 2015 року - 3% річних нараховані за період з 17.07.2015 по 18.09.2015 у сумі 4143,89 грн.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов наступних висновків.

Згідно п.4.1 Договору №06-25/ПУ-35972/25, оплату за фактично спожиту теплову енергію споживач проводить щомісячно на підставі пред'явлених енергопостачальною організацією рахунків на оплату протягом 30 календарних днів. Енергопостачальна організація направляє споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок за січень 2015 року був отриманий відповідачем 16.02.2015 (а.с.49), рахунок за лютий 2015 року був отриманий відповідачем 16.03.2015 (а.с.52), рахунок за березень 2015 року був отриманий відповідачем 15.04.2015 (а.с.55), рахунок за квітень 2015 року був отриманий відповідачем 13.05.2015 (а.с.58), рахунок за травень 2015 року був отриманий відповідачем 15.06.2015 (а.с.61).

Зазначені рахунки мали бути оплачені відповідачем протягом 30 календарних днів, тобто останнім днем оплати рахунку за січень 2015 року було 18.03.2015, рахунку за лютий 2015 року - 15.04.2015, рахунку за березень 2015 року - 15.05.2015, рахунку за квітень 2015 року - 12.06.2015, рахунку за травень 2015 року - 16.06.2015.

Таким чином, позивачем вірно визначений період прострочення відповідачем зобов'язань з оплати рахунків за теплову енергію.

Суд перевірив розрахунки 3% річних за простроченими зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітна та травня 2015 року та дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у загальній сумі 146681,74 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до п.8.4 Договору №06-25/ПУ-35972/25, за порушення строків оплати теплової енергії по договору відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості спожитої теплової енергії за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення більше ніж 30 днів штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущеної прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» №543/96-ВР від 22.11.1996 (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон №543/96-ВР), передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону №543/96-ВР визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом №543/96-ВР.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконаним.

В зв'язку з несвоєчасною оплатою теплової енергії відповідачу нарахований штраф у сумі 880844,35 грн. та пеня у сумі 1784627,93 грн., з яких пеня за зобов'язаннями січня 2015 року за період з 19.03.2015 по 18.09.2015 становить 667897,44 грн.; за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 16.04.2015 по 18.09.2015 - 494572,63 грн.; за зобов'язаннями березня 2015 року за період з 16.05.2015 по 18.09.2015 - 369814,46 грн.; за зобов'язаннями квітня 2015 року за період з 13.06.2015 по 18.09.2015 - 201926,05 грн.; за зобов'язаннями травня 2015 року за період з 17.07.2015 по 18.09.2015 - 50417,35 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Суд перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивач вірно визначив періоди прострочення відповідачем зобов'язань з оплати рахунків за теплову енергію, а розмір пені нарахованої позивачем виходячи з п.8.4 Договору №06-25/ПУ-35972/25, не перевищує розмір пені, обчислений на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, за той же період нарахування.

У відзиві відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 25000,0 грн. та штрафу до 25000,0 грн.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на наступне:

- збитки КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» за 2014 рік склали 14410000,0 грн., при тому, що за аналогічний період 2013 року вони становили 11741000,0 грн. а збитки лише за І квартал 2015 року вже склали 15294000,0 грн., що підтверджується звітами про фінансові результати (а.с.83, 84);

- співвідношення затверджених на 2015 рік тарифів на постачання КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» теплової енергії становить лише 88,4% від фактичної собівартості послуг, в підтвердження чого суду надана відповідна бухгалтерська довідка (а.с.85);

- заборгованість КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» лише перед ВП «Южно-Українська АЕС» станом на 08.12.2015 року складає 82197307,27 грн., яка виникла не з вини споживача, а є наслідком, зокрема, невідповідності затверджених виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради тарифів для населення, їх фактичній собівартості та відсутності відповідних дотацій з боку органів місцевого самоврядування та держави, тому, нарахування штрафних санкцій призведе до збільшення і без того значного розміру заборгованості;

- заборгованість перед позивачем покривається лише за рахунок державних субвенцій, які на погашення пені та штрафів не спрямовуються;

- КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» засновано на комунальній власності територіальної громади міста Южноукраїнська, для задоволення суспільних та особистих потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- згідно структури тарифів на теплову енергію КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", що затверджені Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на 2015 рік, визначена нульова рентабельність підприємства, в той час, як для ДП «НАЕК «Енергоатом» він визначений на рівні 8,26-8,55%, що ставить сторони у нерівні умови;

- на даний час на всі рахунки підприємства накладені арешти, що вже призводить до дестабілізації роботи підприємства, неможливості виконувати покладені на нього функції, до невиплати заробітної плати працівникам тощо;

- відповідач не уникає від погашення заборгованості, а шукає шляхи для її погашення, зокрема шляхом звернення з позовом до Южноукраїнської міської ради про стягнення 40359013,0 грн. заборгованості по відшкодуванню різниці у тарифах та отримання відповідного рішення суду від 05.06.2012 у справі №5016/3702/2011. Однак, з незалежних від відповідача обставин органи Державної виконавчої служби до цього часу не виконали вказане рішення суду, що позбавляє відповідача можливості спрямувати ці кошти на погашення своєї заборгованості перед позивачем;

- порушення зобов'язання з боку КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» по даному договору не потягло збитків для позивача, а нараховані інфляційні втрати та 3% річних компенсують можливі збитки.

Позивач проти зменшення штрафних санкцій заперечує вказуючи на те, що отримавши у 2015 році від позивача теплової енергії на загальну 24811024,10 грн., відповідач сплатив лише 36915,84 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язань, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши викладені у заяві відповідача обставини та дослідивши надані ним докази суд дійшов наступних висновків.

Фінансовий стан КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що за умови соціальної значимості останнього може призвести до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Южноукраїнська, лікувальних закладів, шкіл, інших об'єктів соціальної сфери міста, бюджетних установ та державних закладів.

Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору №06-25/ПУ-35972/25.

Оцінити фінансовий стан позивача суду взагалі не вбачається за можливе, оскільки для його оцінки позивачем не надано суду жодного доказу.

Чи є фінансові зобов'язання ВП «Южно-Українська АЕС» критичними для стягувача, та чи вплине зменшення розміру пені та штрафу на платоспроможність позивача, суд також оцінити не в змозі, оскільки відомостей про фінансовий та майновий стан позивача суду не надано.

Суд вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки пов'язані з порушенням відповідачем умов Договору №06-25/ПУ-35972/25. Стягнення ж з відповідача штрафу та пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов'язання, тим більше, що підприємство вже перебуває у критичному фінансовому стані.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і за умови існування об'єктивних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних пені та штрафу на 70%, а саме: пені до 535388,38 грн., штрафу до 264253,32 грн.

Суд вважає, що зменшення штрафних санкцій саме на цю величину відповідає вимогам співрозмірності та враховує інтереси, як позивача, так і відповідача; враховує кризову ситуацію, яка склалася в країні і призводить до фінансових труднощів усіх підприємств, і не суперечить принципу рівності сторін в господарському процесі, оскільки застосування такого правового наслідку, як нарахування пені та штрафу, спрямовано на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не є засобом збагачення.

Відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 (в редакції Закону України №484-VІІІ від 22.05.2015), у разі зменшення розміру позовних вимог, надлишково сплачена сума судового збору повертається судом за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір від суми зменшених позовних вимог становить 178059,42 грн. та, відповідно до приписів ст.49 ГПК України, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821, п.3 ч.1 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», 55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів,8 (р/р 11185 в ЮУ ПІБ, МФО 326427, ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, вул..Ветрова, 3) в особі ВП «Южно-Українська АЕС», 55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, Промзона, а/с 20 (р/р 260025820 в МОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 326182, код ЄДРПОУ 209150,92 грн. основного боргу, 480169,31 грн. збитків від інфляції, 146681,74 грн. - 3% річних, 535388,38 грн. пені, 264253,32 грн. штрафу та 178059,42 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 08 лютого 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва