ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/6417/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Інтегрітес"
до ТОВ "Агрозем", смт. Червоне , Сільськогосподарське ТОВ "Лан"
про визнання недійсним договору
за участю сторін:

позивача - не з*явився

перший відповідач - не з*явився

другий відповідач - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтегрітес, м. Київ звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозем", смт. Червоне (Сумська обл.) (1-й відповідач) та Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" с. Черемушна (Харківська обл.) (2-й відповідач) в якому просить суд визнати недійсним Договір поруки № 161213 ПР від 16.12.2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозем" та Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Лан", також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до договору поруки від 16.12.2013 року № 161213 ПР, укладеного між відповідачами, поручитель (2-й відповідач) взяв на себе зобов'язання з виконання всього обсягу прав та обов'язків 1-го відповідача за договором про надання юридичних послуг, але Поручитель за договором поруки не здійснює господарської діяльності у сфері права, що унеможливлює забезпечення виконання повного обсягу обов'язків позивача за договором про надання юридичних послуг, тому такий правочин є фіктивним та має бути визнаний судом недійсним.

04.11.2016 року до суду від 1-го відповідача (ТОВ "Агрозем") надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що договір поруки укладений між відповідачами на права та обов'язки позивача не впливає, вказаний договір поруки спрямований на забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання послуг.

02.12.2015 року ( справа за № 922/6232/15) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозем" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтегрітес" про стягнення коштів у розмірі 995 768,13 грн., та до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" про стягнення коштів у розмірі 100, 00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 07-LS-1/ LT/11 про надання юридичних послуг у частині повного та своєчасного виконання зобов'язань за договором, відповідачем зобов'язань за договором поруки № 161213 від 16.12.2013 року.

ТОВ "Агрозем" у справі за № 922/6232/13 надав заяву про відмову від позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припинив провадження у справі, про що прийняв відповідну ухвалу.

У відповідності до ст. 35 ГПК України , обставини , встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

09.02.2016 року позивач надав заяву про відмову від позову.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом ст. 80 п.4 ГПК України.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи , судом встановлено наступне, що 24.01.2011 року між ТОВ "Інтегрітес" та ТОВ"Агрозем" було укладено договір за № 07-LS-1/LТ/11 про надання юридичних послуг ( а.с.12-15). У відповідності до умов договору позивач зобов*язався надати першому відповідачу юридичні послуги , опис та обсяг яких визначається у додатках до даного договору, згідно форми, встановленої додатком № 2, а перший відповідач погодився прийняти та оплатити послуги в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором .

Пунктом 2.1 договору про надання юридичних послуг деталізований перелік послуг, а саме :

- надання усних та письмових консультацій та висновків з юридичних питань ;

- підготовка та експертиза проектів договорів та інших юридичних документів ;

- здійснення правового забезпечення підприємницької та зовнішньоекономічної діяльності;

- представництво інтересів Замовника в судах, третейських судах, підготовка відповідних процесуальних документів та інше;

Додатком № 3 до договору про надання юридичних послуг від 07.09.2012 року було деталізовано обсяг юридичних послуг.

16.12.2103 року між ТОВ"Агрозем" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Лан" укладено договір поруки № 16123/ПР ( а.с.16).

У відповідності до цього договору СТОВ "Лан" поручається перед ТОВ "Агрозем" за договором за № 07-LS-1/LТ/11 про надання юридичних послуг від 24.01.2011 року укладеного між ТОВ "Агрозем" та боржником ТОВ" Інтегрітес"

Сторони договору домовились, що Поручитель солідарно з Боржником відповідає перед Кредитором щодо виконання зобов*язань боржника за основним Договором , в тому числі по поверненню Виконавцем за основним договором всього розміру отриманої від Замовника оплати ( передоплати) на підставі п. 1.12 Додатку № 3 до основного договору ( п.3 договору). Прим цьому відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сумою, що дорівнює 100,00 грн. Яка сплачена, що підтверджує ухвала суду у справі за № 922/6232/15.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За загальним правилом, договір поруки забезпечує дійсне зобов'язання. Тобто, на момент укладання договору поруки між кредитором та боржником має існувати основне зобов'язання. Разом з тим, цивільним законодавством, забезпечення порукою майбутнього зобов'язання не заборонено.

З урахуванням статті 207 Господарського кодексу України, статей 547, 553 Цивільного кодексу України, договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

Частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України визначено, що судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У пункті 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11 зазначено, що фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний.

Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Щодо заяви позивача про відмову від позову, ч.ч. 1-4 ст. 78 ГПК України передбачено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома особами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,75,80 п. 4 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову від позову.

Провадження у справі 6417/15припинити

Суддя ОСОБА_1

ухвала підписана 10.02.2016 року.