ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 лютого 2016 р. Справа № 903/25/16

за позовом Старовижівської селищної ради, смт. Стара Вижівка, Волинська область

до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, м. Луцьк

про стягнення 4091,73 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №53/2.4/2-16 від 09.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №03-8/172 від 18.01.2016р.; ОСОБА_3, довіреність №09-8/477 від 09.02.2016р..

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено.

На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Старовижівська селищна рада звернулась з позовом до Головного управління юстиції у Волинській області про стягнення 4091,73 грн. збитків за період 2010-2012рр..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення, що встановлені Ковельською обєднаною державною фінансовою інспекцією в акті №820-13/01 від 30.01.2013р. ревізії бюджету Старовижівської селищної ради за період з 01.01.2008р. по 31.12.2012р.. Селищною радою рахунки Головному управлінню юстиції у Волинській області на відшкодування витрат, пов'язаних з опаленням приміщення із застосуванням твердого палива (дров) та нарахуванням заробітної плати опалювачу по трудовому договору, не виставлялися та відповідно витрати не відшкодовувалися, що призвело до покриття витрат сторонніх юридичних осіб (Головного управління юстиції у Волинській області) при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 4091,73 грн., в тому числі: за 2010 рік - 817,91 грн., за 2011 рік - 200,25 грн. та за 2012 рік - 3073,57 грн.. Також зазначають, що Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2013р. зобов'язано Старовижівську селищну раду виконати вимоги п. 12 листа Ковельської об'єднаної фінансової інспекції від 13.02.2013 року № 820-13/101, а саме провести претензійно-позовну роботу щодо повернення коштів Головним управлінням юстиції у Волинській області. Крім цього позивачем виставлялись відповідачу претензії №79/2.4/2-13 від 07.03.2013р. та №122/2.4/2-13 від 17.03.2014р. про відшкодування 4091,73грн., які залишені відповідачем без задоволення. Враховуючи наведене позивач вважає, що в силу ст.ст. 22, 526, 1166 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), ст.19 Закону України Про оренду державного та комунального майна позовні вимоги про стягнення 4091,73 грн. збитків підлягають задоволенню.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.01.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 10.02.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

05.02.2016р. через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення №09-8/398 від 04.02.2016р. в яких просять замінити неналежного відповідача Головне управління юстиції у Волинській області на належного Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, а в позові відмовити.

08.02.2016р. через канцелярію суду від позивача надійшов супровідний лист №51/2.4/2.16 з додатками.

В судовому засіданні 10.02.2016р. представники відповідача підтримали клопотання, яке викладене в запереченнях №09-8/398 від 04.02.2016р. щодо заміни неналежного відповідача на належного, представник позивача не заперечує проти задоволення даного клопотання.

В судовому засіданні 10.02.2016р. суд розглянувши клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача Головне управління юстиції у Волинській області на належного Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, суд зазначає наступне.

ОСОБА_4 ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

За приписом п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

ОСОБА_4 Наказу Міністерства юстиції України № 115/5 від 30.01.2015р. «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015р. за № 100/26545) перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № від 05.02.2016р. (а.с.68) найменування відповідача є саме Головне територіальне управління юстиції у Волинській області.

Враховуючи вищенаведене, зміну лише найменування відповідача, суд дійшов висновку з власної ініціативи змінити тільки найменування відповідача з Головного управління юстиції у Волинській області на Головне територіальне управління юстиції у Волинській області. Клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача на належного підлягає відхиленню, як необґрунтоване, оскільки позов подано до належного відповідача, який повинен відповідати за позовом.

В судовому засіданні 10.02.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримала, позов просить задовольнити.

В судовому засіданні 10.02.2016р. представники відповідача позовні вимоги заперечили з підстав викладених у запереченнях №09-8/398 від 04.02.2016р., в задоволені позову просять відмовити.

В судовому засіданні 10.02.2016р. представники сторін повідомили про не проведення звірки взаємних розрахунків, яку було призначено згідно ухвали суду від 26.01.2016р..

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

05.01.2009р. між Старовижівською селищною радою (далі орендодавець) та Головним управлінням юстиції у Волинській області (далі орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади смт.Стара Вижівка (далі Договір 1)(а.с.29-30).

Строк дії Договору 1 з 1 січня 2009р. по 31 грудня 2009р.(п.7.1 Договору 1).

05.01.2010р. між Старовижівською селищною радою (орендодавець) та Головним управлінням юстиції у Волинській області (орендар) було укладено договір №2 оренди нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади смт. Стара Вижівка (далі Договір 2)(а.с.31-32).

В позові зазначена вимога про стягнення 4091,73 грн. збитків за період з 2010-2012рр., в даний період діяв Договір 2.

ОСОБА_4 п.п.1.1 Договору 1 та Договору 2 орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне володіння і користування частину адмінбудинку селищної ради (далі - Майно) площею 186 кв.м. розміщене за адресою: смт.Стара Вижівка, вул.Незалежності, 52, на першому поверсі двохповерхового будинку, що знаходиться на балансі Старовижівської селищної ради, вартість якого визначено згідно акту оцінки і становить за залишковою балансовою вартістю 68571 гри., в т. ч. вартість орендованого майна становить - 29524 грн..

ОСОБА_4 п.п.1.2 Договору 1 та Договору 2 майно здається в оренду з метою забезпечення діяльності відділу реєстрації актів цивільного стану Старовижівського районного управління юстиції.

ОСОБА_4 п.п 3.2. та 3.3 Договору 2 орендар сплачує орендну плату щомісяця до 30 числа, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця р/р 1151 в Старовижівському УДК у Волинській області, крім орендної плати Орендар сплачує витрати орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю. Оплата проводиться на підставі додаткового Договору на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

ОСОБА_4 п.п.5.2 Договору 2 орендар зобовязується своєчасно вносити орендну плату та інші платежі відповідно до розділу 3 цього Договору.

Договір 2 діє 15 років, з 1 січня 2010р. по 31 грудня 2024р. з правом його продовження (п.7.1 Договору 2).

05.01.2009р. між Старовижівською селищною радою (балансоутримувач) та Головним управлінням юстиції у Волинській області (орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі Договір 3).

ОСОБА_4 п.1.1 Договору 3 Старовижівська селищна рада(балансоутримувач) забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт частини будівлі, що знаходиться за адресою: смт. Стара Вижівка, вул.Незалежності, 52 (далі - Будівля), загальною площею 432кв. м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим Договором. Оплата спожитих послуг здійснюється: за електроенергію по показниках приладу електрообліку встановленого для відділу РАЦСу; оплата за теплову енергію - пропорційно займаній площі; оплата за воду і водовідведення - від кількості працюючих в орендованих приміщеннях. Орендар користується приміщенням, яке складається з залу урочистих подій, п'яти кімнат для роботи персоналу загальною площею 186 кв.м., розміщених на першому поверсі Будівлі, вартістю (залишковою) 29524грн. відповідно до плану розміщення приміщення.

ОСОБА_4 п.п.2.1.1 Договору 3 балансоутримувач Будівлі зобов'язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням Будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних житлових умов і здійснення господарської діяльності, у тому числі орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями. Перелік таких робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюються цим Договором. Розмір плати за обслуговування і ремонт Будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень Будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно- будівельними організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт Будівлі, комунальні та інші послуги балансоутримувача.

ОСОБА_4 п.п. 2.1.2 та 2.1.3 Договору 3 балансоутримувач Будівлі зобов'язується забезпечити надання Орендарю комунальних послуг, за діючими розцінками і тарифами. Інформування Орендаря про зміни витрат на утримання Будівлі і тарифу на послуги.

ОСОБА_4 ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_4 ст.629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

На виконання умов Договору 2 (п.п.3.3) та Договору 3 (п.п.2.1.1) позивачем виставлялись відповідачу рахунки по оплаті за комунальні послуги, зокрема і за теплопостачання за період з 2010р. по 2012р., які оплачені відповідачем на загальну суму 33 312,72 грн. (2010 рік 7 183,61 грн., за 2011 рік 6 526,88 грн., за 2012 рік 19 602,23 грн.), що підтверджується наступними виставленими рахунками та платіжними дорученнями про оплату даних рахунків:

рахунок №3 від 10.02.2010р. на суму 3607,24 грн., який оплачений платіжним дорученням №558 від 18.02.2010р.,

рахунок №9 від 15.03.2010р. на суму 1520,94, який оплачений платіжним дорученням №1257 від 24.03.2010р.,

рахунок №11 від 01.04.2010р. на суму 1774,43 грн., який оплачений платіжним дорученням №1521 від 12.04.2010р.,

рахунок №20 від 10.12.2010р. на суму 281 грн., який оплачений платіжним дорученням №6552 від 16.12.2010р.,

рахунок №10 від 21.11.2011р. на суму 1274,42 грн., який оплачений платіжним дорученням №6959 від 23.11.2011р.,

рахунок №12 від 22.12.2011р. на суму 5252,46 грн., який оплачений платіжним дорученням №7894 від 23.12.2011р.,

рахунок №5 від 28.04.2012р. на суму 14789,68 грн., який оплачений платіжним дорученням №2503 від 03.05.2012р.,

рахунок №13 від 03.12.2012р. на суму 1985,13 грн., який оплачений платіжним дорученням №5987 від 04.12.2012р.,

рахунок №18 від 14.12.2012р. на суму 2827,42 грн., який оплачений платіжним дорученням №6264 від 17.12.2012р. (а.с.49-66).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем належним чином виконувались умови Договору 2 та Договору 3, тому посилання позивача на неналежне виконання відповідачем п.п 3.3 Договору 2 до уваги не приймаються.

ОСОБА_4 приписів ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Враховуючи норми ст.224 Господарського кодексу України та ст.22 ЦК України обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків; вина відповідача. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

ОСОБА_4 ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до п. 3 Оглядового листа ВГСУ «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків» від 14.01.2014 року № 01-06/20/2014 у вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися конкретні заходи, своєчасно вжиті кредитором для їх одержання.

Суд зазначає, що в акті №820-13/01 від 30.01.2013р. ревізії бюджету Старовижівської селищної ради за період з 01.01.2008р. по 31.12.2012р., що складений Ковельською обєднаною державною фінансовою інспекцією (а.с.36-37, 72-73), на який посилається в позовній заяві позивач, встановлено, що селищною радою рахунки Головному управлінню юстиції у Волинській області на відшкодування витрат, пов'язаних з опаленням приміщення із застосуванням твердого палива (дров) та нарахуванням заробітної плати опалювачу, який з 01.11.2012р. прийнятий на роботу в селищну раду по трудовому договору, не виставлялися та, відповідно витрати не відшкодовувалися, що призвело до покриття витрат сторонніх юридичних осіб (Головного управління юстиції у Волинській області) при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 4091,73 грн., в тому числі: за 2010 рік - 817,91 грн., за 2011 рік - 200,25 грн. та за 2012 рік - 3073,57 грн..

В даному акті також встановлено, що вказані порушення допущено з вини головного бухгалтера ОСОБА_5, яка є відповідальною за відображення в обліку розрахункових операцій та виписку рахунків на відшкодування вартості спожитих послуг.

Дослідивши додаток №134 до акту №820-13/01 від 30.01.2013р. в якому наведений розрахунок перерахунку вартості спожитих комунальних послуг (теплопостачання, природного газу) за 2010-2012 роки (а.с.35) та розрахунок позивача від 31.12.2015р. (а.с.38), суд зазначає про неможливість перевірення правильності таких розрахунків, оскільки в останніх не наведено формул і даних на підставі, яких вони були складені.

Також суд зазначає, що виявлені порушення фінансовою інспекцією не впливають на спірні договірні відносини та не можуть їх змінювати. Крім цього, згідно ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993р. законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються. Суд дійшов висновку, що акт №820-13/01 від 30.01.2013р. ревізії бюджету Старовижівської селищної ради за період з 01.01.2008р. по 31.12.2012р., що складений Ковельською обєднаною державною фінансовою інспекцією є підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами та не звільняє позивача від доказування заявлених позовних вимог.

При цьому, господарським судом враховано, що акт ревізії не є належним доказом порушення Відповідачем своїх зобов'язань за Договорами та спричинення збитків позивачу. Суд наголошує на тому, що сам по собі акт Ковельської обєднаної державної фінансової інспекції не є ані первинним документом, в розрізі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України". Водночас, слід визнати те, що результати ревізії не є доведеним фактом в розумінні Господарського процесуального кодексу України (та підставою для стягнення з Відповідача сум збитків), оскільки акт Ковельської обєднаної державної фінансової інспекції фіксує лише можливе бюджетне порушення позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, зокрема:

не доведено розмір збитків (наявність збитків) щодо заявленої вимоги в сумі 4091,73 грн. (з наведених розрахунків неможливо встановити про підставність розміру збитків);

не доведено причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві;

не доведено протиправність поведінки відповідача, як заподіювача збитків (відповідач оплатив виставлені позивачем на виконання умов Договору 2 і Договору 3 рахунки);

не доведено вини відповідача (в акті №820-13/01 від 30.01.2013р. встановлено вину головного бухгалтера позивача ОСОБА_5, а не відповідача).

З приводу посилання позивача на Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2013р. у справі №803/1142/13-а, якою зобов'язано Старовижівську селищну раду виконати вимоги п. 12 листа Ковельської об'єднаної фінансової інспекції від 13.02.2013 року № 820-13/101, а саме проведення претензійно-позовної роботи щодо повернення коштів Головним управлінням юстиції у Волинській області, суд зазначає, що в даній постанові не досліджувалась підставність стягнення з відповідача 4091,73 грн. збитків, а тому обовязок по доказуванню даних збитків та взагалі складу цивільного правопорушення покладається на позивача.

ОСОБА_4 ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_4 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, вимоги позивача є необґрунтованими, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а також такі, що не відповідають нормам чинного законодавства, у звязку з чим суд відмовляє в позові через необґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

у позовних вимогах Старовижівської селищної ради до Головного територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення 4091,73 грн. - відмовити.

Повний текст рішення складено

15.02.2016

Суддя А. С. Вороняк