РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/30442/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фуд Продакт"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт ЮА"

про стягнення 123071,64 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Кривошей О.І. (за дов.)

від відповідача не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Фуд Продакт" до товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт ЮА" про стягнення заборгованості за договором поставки № 011214 від 01.11.2014 в сумі 123071,64 грн., з яких: 109417,00 грн. заборгованість, 1663,74 грн. 3 % річних, 11990,90 грн. відсотки в розмірі облікової ставки НБУ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов'язань. Позивачем здійснено попередню оплату за товар на суму 109417,00 грн., який не був поставлений відповідачем. За взаємною згодою сторін договір № 011214 від 01.11.2014 був припинений, борг у розмірі 109417,00 грн. відповідачем визнаний, однак своєчасно не сплачений, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Ухвалою суду від 02.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30442/15, розгляд останньої призначено на 23.12.2015.

В судове засідання 23.12.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 23.12.2015 розгляд справи відкладено на 20.01.2016, в зв'язку з неявкою відповідача.

В судове засідання 20.01.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів розгляд справи відкладено на 01.02.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 22.01.2016 позивач подав пояснення та заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача суму осново боргу у розмірі 109417,00 грн., 3% річних у розмірі 1582,79 грн., відсотки у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 11990,90 грн.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про зменшення розміру позовних вимог і була подана до прийняття рішення у справі, а тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 22.01.2016 позивач подав пояснення.

В судове засідання 01.02.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 01.02.2016 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Клопотання судом задоволено, ухвалою суду від 01.02.2016 розгляд спору продовжено, розгляд справи відкладено на 10.02.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 04.02.2016 позивач подав пояснення.

В судове засідання 10.02.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, з адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт ЮА" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грін Фуд Продакт" (покупець) укладено договір поставки № 011214.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, поставляти покупцеві у визначене сторонами в супровідній документації місце, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, продукти харчування, згідно замовлень покупця. Постачальник зобов'язується постачати покупцю товар в асортименті і кількості, передбаченому в замовленні.

Предметом договору є товар, що визначений Покупцем у замовленні, що погоджується засобами факсимільного зв»язку, почтової скриньки інтернет, або в телефонному режимі. Вартість та об»єм товару, що підлягає поставці, визначається в договорі, додатках до нього та в первинних документах (накладних/ТТН).

Товар поставляється на умовах, обумовлених договором, в строк не більше 48 годин від часу отримання постачальником замовлення від покупця. Товар переходить у власність покупця в момент підписання покупцем накладної на товар та фактичної передачі товару. Постачання товару може відбуватись на інших умовах, визначених сторонами у накладних, ТТН та інших документах ( п. 1.3 договору).

Асортимент, кількість та ціна Товару фіксується у накладних, кількість товару, що поставляється, визначається загальною кількістю Товару, вказаною в накладних на поставлений товар, на підставі замовлень покупця (п.2.1, п.2.7. договору). Обов»язок постачальника передати товар вважається виконаним у момент фактичної передачі товару Покупцю та підписання видаткових (товарних) накладних (п.3.7. договору).

Вартість товару встановлюється в національній валюті та вказується в накладних, сума договору визначається сумарною вартістю всіх поставок, виконаних за договором, на підставі замовлень Покупця (п.п.4.1, 4.2. договору).

Товар може сплачуватись шляхом передплати (п.5.2. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2015 року, але у будь-якому випадку до повного проведення взаємних розрахунків між сторонами.

За порушення строків поставки товару, визначених в п.1.8. договору постачальник виплачує покупцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості непоставленого товару за кожний день прострочення. (п.7.2. договору). Також договором передбачена пеня на рівні 0,1% відсоток за кожний день користування, починаючи з моменту отримання коштів передплати та закінчуючи датою їх повернення в разі прострочення поставки товару за отриманою передплатою (п.7.6. договору). Покупець має право вимагати повернення передплати. Така вимога повинна бути направлена письмово постачальнику та має бути виконана постачальником у продовж 2 банківських днів. У разі неповернення у продовж 15 календарних днів на умовах, визначених в п.7.6. договору він має сплатити на користь покупця штраф у розмірі 50% від суми неповернених коштів (п.7.8. договору).

До матеріалів справи надано копії видаткових накладних, підписаних та скріплених печатками контрагентів, на підтвердження факту поставки товару: № 2 від 15.01.2015 на суму 500,00 грн., від 26.01.2015 на суму 4808,00 грн., № 6 від 30.01.2015 на суму 3000,00 грн., № 7 від 16.02.2015 на суму 8000,00 грн., № 8 від 19.02.2015 на суму 3000,00 грн., № 11 від 25.02.2015 на суму 4000,00 грн., № 12 від 05.03.2015 на суму 9160,00 грн., № 13 від 12.03.2015 на суму 4023,00 грн., № 14 від 20.03.2015 на суму 860,00 грн., № 15 від 25.03.2015 на суму 3140,00 грн., № 22 від 02.04.2015 на суму 900,00 грн., від 14.04.2015 на суму 50000,00 грн., № 36 від 28.04.2015 на суму 2500,00 грн. Загальна вартість поставленого товару складає 93891,00 грн.

Покупець зобов'язаний оплатити вартість товару одержаного по кожній окремій накладній, в строк не більше 14 календарних днів від дати здійснення поставки. Товар може оплачуватись покупцем шляхом його передоплати. Оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових грошових засобів з рахунку покупця на рахунок постачальника. (п. 5.1, 5.2, 5.3 договору).

На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату товарів, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями: № 182 від 09.12.2014 на суму 7000,00 грн., № 189 від 11.12.2014 на суму 10000,00 грн., № 190 від 12.12.2014 на суму 10000,00 грн., № 201 від 15.12.2014 на суму 40000,00 грн., № 208 від 22.12.2014 на суму 20000,00 грн., № 221 від 24.12.2014 на суму 6300,00 грн., № 227 від 29.12.2014 на суму 30000,00 грн., № 251 від 14.01.2015 на суму 5000,00 грн., № 261 від 20.01.2015 на суму 25008,00 грн., № 306 від 05.03.2015 на суму 50000,00 грн. Загальна сума попередньої оплати за вказаними вище платіжними дорученнями складає 203308,00 грн.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідач лише частково виконав свої зобов'язання по поставці товару, в зв'язку з чим недопоставленим залишився товар на суму 109417,00 грн.

В зв'язку з не поставкою товару у визначений договором строк, позивач звернувся до відповідача з пропозицією № 1 щодо припинення договору № 011214 від 01.12.2014 вих. № 180515 від 18.05.2015. Відповідач 21.05.2015 надав відповідь на пропозицію № 1 про припинення договору поставки № 011214 від 01.12.2014 (вих. № 180515 від 18.05.2015), якою повідомив, що ТОВ "Профіт ЮА" приймає умови викладені у пропозиції, а саме за взаємною згодою обох сторін:

1. дія договору поставки № 011214 від 01.12.2014 припиняється на умовах викладених у пропозиції № 1.

2. Заборгованість за непоставлений вчасно товар (передоплата) на загальну суму 109417,00 грн. ТОВ "Профіт ЮА" має повернути ТОВ "Грін Фуд Проадкт" до 28.05.2015.

3. У разу не повернення ТОВ "Профіт ЮА" заборгованості у розмірі 109417,00 грн. до 29.05.2015, така заборгованість буде вважатися простроченою та ТОВ "Грін Фуд Продакт" має право стягнути цю заборгованість в судовому порядку та вимагати стягнення збитків та компенсацій, передбачених законодавством.

Підписавши відповідь на пропозицію від 21.05.2015 відповідач визнав існування боргу та його суму - 109417,00 грн.

Будь-яких доказів оплати узгодженої сторонами суми заборгованості (передоплати) сторони не надали.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач не сплатив позивачу, обумовлену суму у розмірі 109417,00 грн., в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає погашенню.

Вимоги позивача на суму основного боргу у розмірі 109471,00 грн. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі у розмірі 109471,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 3% річних у розмірі 1582,79 грн. та відсотки у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 11990,90 грн.

Згідно ч. 1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Сторони припинили договір поставки № 011214 від 01.12.2014, і оформили вказане припинення у письмовій формі підписавши пропозицію № 1 та відповідь від 21.05.2015 на пропозицію № 1.

Доводи позивача про те, контрагенти припинили свої зобов'язання шляхом новації судом не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ч.1, 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов'язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов'язання (новація), що і є підставою для припинення попереднього зобов'язання. Умовами пропозиції № 1 про припинення договору та відповіді на пропозицію про припинення договору передбачено лише обов'язок відповідача повернути передплату, отриману за договором поставки, та у зв»язку з невиконанням постачальником умов договору поставки, з можливістю стягнення збитків та компенсацій, передбачених законодавством у разі прострочення, а не укладено нове зобов'язання, тому новації в розумінні частини 2 статті 604 ЦК України не відбулося.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Як було встановлено судом умовами договору поставки розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено.

Статтею 230 ГК України (далі - ГК України) передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до положень частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вже зазначалось вище, повернення авансу в зв'язку з не поставкою товару не являється грошовим зобов'язанням.

Вказана правова позиція також міститься у постанові Верховного суду України від 01.07.2015 (справа 910/14120/14).

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт ЮА" (04074, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 27, офіс 37, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фуд Продакт" (03680, м. Київ, провулок Радищева, будинок 12/16, ) суму боргу в розмірі 109417,00 (сто дев'ять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1641,25 (одну тисячу шістсот сорок одну) грн. 25 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.02.2016

Суддя І.В.Усатенко