УХВАЛА

про повернення позовної заяви

15.02.2016Справа № 910/2296/16

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

про визнання договору продовженим

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № б/н від 11.02.2016 до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання договору оренди нерухомого майна № 144-У (Ор)-11 від 05.08.2011 продовженим на новий термін строком до 27.07.2017.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що вищенаведена позовна заява № б/н від 11.02.2016 (вх. № 2296/16 від 12.02.2016) і додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

На підтвердження надіслання відповідачу - Комунальному підприємству "Київський метрополітен, копії позовної заяви № б/н від 11.02.2015 та доданих до неї документів, позивач надав наступні документи:

- фіскальний чек № 5140 від 12.02.2016;

- опис вкладення у цінний лист № 53691391.

Дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що доданий до позовної заяви опис вкладення у цінний лист № 53691391 не може вважатися належним доказом виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку позивача надіслати відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення. Як вбачається зі змісту вищенаведеного опису вкладення у цінний лист, позовна заява від 11.02.2016 і додані до неї документи фактично направлені позивачу - "На ім'я: ФОП ОСОБА_1","Куди: 03150, АДРЕСА_1", а не відповідадачу (Комунальне підприємство "Київський метрополітен", 03056, м. Київ, пр-т Перемоги, 35).

Крім того, суд звертає увагу, що фіскальний чек № 5140 від 12.02.2016 містить зазначення штрихкодового ідентифікатора внутрішнього поштового відправлення 383, яке не відповідає відповідному зазначенню на вищезазначеному описі вкладення у цінний - 53691391, до того ж, фіскальний чек № 5140 датований 12.02.2016, а опис вкладення у цінний лист № 53691391 містить відтиск штампу відділення поштового зязку Київ 150 від 02.02.16.

За таких обставин, суду не доведено, що позивач надіслав відповідачу копії позовної заяви № б/н від 11.02.2016 та доданих до неї документів.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого осподарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 04.12.12. по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя Гумега О.В.