РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/95/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/95/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІШЕС ФУД»;

до 1) приватного підприємства «Оазис ПВЄ»;

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ПАК»;

про стягнення 47 430,64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Качан В.В., довіреність б/н від 15.05.2015р.;

від відповідачів: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІШЕС ФУД» (надалі - позивач) з позовом до приватного підприємства «Оазис ПВЄ» (надалі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ПАК» (надалі - відповідач-2) про стягнення 47 430,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем-1 зобов'язання щодо оплати вартості поставленого за договором № 84/09-15 від 09.09.2015р. товару, у зв'язку з чим у відповідача-1 виникла заборгованість перед позивачем. Разом з тим, з огляду на укладення між позивачем (кредитором) та відповідачем 2 (поручитель) договору поруки № 05/15 від 05.10.2015 р., згідно з умовами якого поручитель поручається за виконання відповідачем-1 грошових зобов'язань за договором № 84/09-15 від 09.09.2015р., позивач просить суд стягнути з відповідача 1 45 111,33 грн. основного боргу, за прострочення оплати якого нараховані пеня в сумі 1319,58 грн. та 30% річних - 899,73 грн., а також стягнути з відповідача 2 100,00 грн. в рахунок виконання зобов'язань за договором поруки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016р. порушено провадження у справі № 910/95/16 та призначено її розгляд на 04.02.2016р.

Присутній у судовому засіданні 04.02.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 06.01.2016р. не виконали, письмовий відзив на позов не подали.

Відповідачі належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 06.01.2016р. було надіслано відповідачам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представників відповідачів суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представників відповідачів, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2015 р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем-1 (за договором - покупець) було укладено договір № 84/09-15 (далі-Договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передавати покупцеві продукти харчування (далі - товар), а покупець зобов'язується приймати обумовлений товар та оплачувати його в порядку і строки, передбачені договором.

Відповідно до п.3.2 Договору, датою поставки і датою переходу права власності на партію товару є дата фактичної передачі товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін накладної.

За умовами п.3.5 Договору, приймання товару за кількістю і якістю здійснюється на складі покупця (постачальника) у присутності повноважних представників сторін на підставі відповідної накладної. Партія товару вважається прийнятою покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач за видатковими накладними № 16422 від 22.10.2015р. на суму 38 512,20 грн., № 16512 від 22.10.2015р. на суму 762,01 грн., № 16711 від 28.10.2015р. на суму 5937,12 грн., копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу товар на загальну суму 45 211,32 грн.

Також факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними № 16422 від 22.10.2015р., № 16512 від 22.10.2015р. та № 16711 від 28.10.2015р., копії яких містять в матеріалах справи.

Згідно з п.4.2 договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання товару. Днем отримання товару є дата, зазначена у накладних.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач-1 за отриманий товар не розрахувався, повну вартість отриманого товару на суму 45 211,32 грн. позивачу не оплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за отриманий товар становить 45 211,32 грн.

Крім того, 05.10.2015р. між позивачем, в якості кредитора та відповідачем-2, в якості поручителя, було укладено Договір поруки № 05/15, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання боржником (ПП «Оазис ПВЄ») грошових зобов'язань, що виникли за Договором № 84/09-15 від 09.09.2015р., укладеним між ПП «Оазис ПВЄ» та ТОВ «Делішес Фуд».

При цьому, за умовами п. 2.1. договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми в розмірі 100, 00 грн.

За таких обставин, з урахуванням укладеного договору поруки, позивач просить суд стягнути 45 111,32 грн. з відповідача-1 та 100,00 грн. з відповідача-2 внаслідок невиконання відповідачем-1 свого обов'язку по оплаті поставленого товару за Договором № 84/09-15.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем-1 не заперечено факт отримання товару за представленими накладними та не надано доказів оплати переданого товару, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача-1 суми основного боргу в розмірі 45 111,33 грн. є обґрунтованою та документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (стаття 554 Цивільного кодексу України).

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (стаття 556 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача 2 100,00 грн. в рахунок виконання зобов'язань за договором поруки є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 1319,58 грн. - пені та 899,73 грн. - 30% річних, які розраховані за кожною видатковою накладною окремо.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 5.2.1. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочки розрахунку за весь час прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність розрахунку пені в сумі 1319,58 грн., визнає його обґрунтованим.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Відповідно до п. 5.6. Договору, кожна із сторін має сплатити іншій стороні в разі порушення грошового зобов'язання 30% річних з суми заборгованості за неправомірне користування грошовими коштами..

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 30% річних, який доданий до позовної заяви, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 30% річних в сумі 899,73 грн. підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства «Оазис ПВЄ» (17400, Чернігівська обл., Бобровицький район, м. Бобровиця, вул. Заводська, 8, кв. 2; ) на користь на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІШЕС ФУД» (юридична адреса: 03148, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 9; 03113, м. Київ, вул. Дружківська, 10; ) основний борг у сумі 45 111 грн. 33 коп., 899 грн. 73 коп. - 30% річних, 1319 грн. 58 коп. - пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 1215 грн. 43 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ПАК» (03680, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 9; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІШЕС ФУД» (юридична адреса: 03148, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 9; 03113, м. Київ, вул. Дружківська, 10; ) 100,00 грн. у рахунок виконання зобов'язань за договором поруки та 2 грн. 57 коп. - витрати по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 09.02.2016р.

Суддя А.І. Привалов