ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016р. Справа№ 914/4463/15

За позовом: Приватного підприємства «Львівкульттовари», м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про: стягнення 381061,24 грн. заборгованості за Договором про перевезення вантажів № 30 від 01.01.2014 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 22.12.2015 р.), ОСОБА_3 керівник

від відповідача: не зявився

Представникам позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 09.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Приватного підприємства «Львівкульттовари» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 434220,33 грн. заборгованості за Договором про перевезення вантажів № 30 від 01.01.2014 року.

Ухвалою суду від 30.12.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.01.2016 року. Ухвалою суду від 21.01.2016 року розгляд справи відкладено на 09.02.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору №30 про перевезення вантажів територією України від 01.01.2014 року в частині вчасної та повної оплати вартості наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

09.02.2016 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву вх.№669/16 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої у звязку з частковим погашенням відповідачем заборгованості та перерахунком розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на виконання вимог ухвали суду від 30.12.2015 р., просив суд стягнути з відповідача 381061,24 грн. заборгованості, з яких: 248400,00 грн. основний борг, 71444,90 грн. пеня, 5605,91 грн. 3 % річних, 55610,43 грн. інфляційні нарахування. Суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Представники позивача в судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Також, 08.02.2016 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання вх.№5036/16 про долучення до матеріалів справи документів, зокрема, обґрунтування розміру поточної заборгованості.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, вимог попередніх ухвал суду не виконала, проти задоволення позову у встановленому законом порядку не заперечила, доказів погашення заборгованості не подала, про наявність таких не повідомила, хоча про час та місце проведення судового засідання була належним чином повідомлена.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.01.2014 року між Приватним підприємством «Львівкульттовари» (Перевізник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ОСОБА_4) було укладено Договір №30 про перевезення вантажів територією України (Договір), відповідно до п.1.1. якого Перевізник зобовязується доставити автомобільним транспортом довірений йому ОСОБА_4 (Відправником) вантаж з пункту (місця) призначення і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а ОСОБА_4 (Експедитор) зобовязується сплачувати за перевезення вантажу плату.

На виконання Договору приватним підприємством «Львівкульттовари» з липня 2015 по вересень 2015 року було надано послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 35700,00 грн.

Факт здійснення перевезень підтверджується складеним між перевізником і замовником (експедитором) ОСОБА_4 наданих послуг №154 від 10.08.2015 р., №1276 від 17.09.2015 р., №1386 від 16.09.2015 р., по яких заборгованість не погашена, які підписані та скріплені печатками сторін Договору.

Відповідно до вказаних ОСОБА_4 претензій по обєкту, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Окрім цього, як зазначив позивач у позовній заяві, станом на 20.07.2015 року існувала ще поточна заборгованість у розмірі 450500,00 грн., що підтверджується ОСОБА_4 звіряння взаємних розрахунків, що підписаний та скріплений печатками сторін.

Всупереч взяти на себе зобовязанням за Договором відповідач здійснив часткову оплату вартості наданих послуг перевезення вантажів, а саме станом на 21.12.2015 р. після підписання ОСОБА_4 звіряння взаємних розрахунків від 20.07.2015 р. оплатив 212800,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яки долучені до матеріалів справи.

Станом на 22.12.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 273400,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу претензію (досудове попередження) від 20.10.2015 р., яка залишена відповідачем без відповіді.

З урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 248400,00 грн. основного боргу, 71444,90 грн. пені, 5605,91 грн. 3 % річних, 55610,43 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач доказів погашення заборгованості не надала, відзиву на позовну заяву не подала, проти задоволення позову не заперечила.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

Господарські зобовязання між сторонами виникли на підставі Договору №30 про перевезення вантажів територією України від 01.01.2014 року.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем своїх зобовязань за Договором, що підтверджується долученими до матеріалів справи підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками ОСОБА_4 надання послуг.

У свою чергу відповідач своїх зобовязань за Договором щодо вчасної та повної оплати вартості наданих позивачем послуг не виконав.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок Перевізника, протягом 10 банківських днів після отримання від перевізника рахунка-фактури, акту виконаних робіт, податкової накладної, товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, якщо у Замовленнях перевезення не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 599 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що у випадку протермінування оплати за отримані послуги, понад терміни вказані у пунктах 3.1., 4.1. даного Договору, ОСОБА_4 виплачує Перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пункт 6 ст. 232 ГК України визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог, враховуючи прийняту судом заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 381061,24 грн. заборгованості за Договором про перевезення вантажів № 30 від 01.01.2014 року, а саме: 248400,00 грн. основного боргу, 71444,90 грн. пені, 5605,91 грн. 3 % річних, 55610,43 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 6517,45 грн. слід покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 175, 193, 307 Господарського кодексу України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79068, м. Львів, вул. 3-ій Топольний провулок, будинок 10; р/р 3354 в ЗГРУ КБ «Приватбанк» в м. Львові, МФО 325321; РНОКПП НОМЕР_1) на користь стягувача Приватного підприємства «Львівкульттовари» (79068, АДРЕСА_1; р/р 260086123 в Львівська філія АБ «Укргазбанк», МФО 325967; ) 248400,00 грн. основного боргу, 71444,90 грн. пені, 5605,91 грн. 3 % річних, 55610,43 грн. інфляційних нарахувань та 6517,45 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.02.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А