КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа№ 910/30022/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Українська медова група"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.12.2015р.

у справі № 910/30022/15 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Українська медова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фудмережа"

про стягнення 180 160,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Українська медова група" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фудмережа" (далі - відповідач) про стягнення 180 160,38 грн., з яких: 130 467,19 грн. заборгованості, 3 720,72 грн. 3 % річних, 45 972,47 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2015р. провадження у справі № 910/30022/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Українська медова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фудмережа" про стягнення 180 160,38 грн. припинено на підставі п.5 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Мотивуючи дану ухвалу, суд першої інстанції послався на положення договору, яким передбачено третейське застереження, та дійшов висновку, що сторони дійшли згоди, що усі спори, які виникли з правовідносин, встановлених зазначеним договором, підлягають розгляду третейським судом.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 28.12.2015р. у справі № 910/30022/15 скасувати та направити справу до господарського суду міста Києва для продовження розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема, скаржник вказує, що для звернення до третейського суду необхідна наявність волі обох сторін, тобто наявність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду. Лише за наявності волі обох сторін про розгляд справи третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі. При відсутності волі однієї із сторін на звернення до третейського суду, чинне законодавство України жодним чином не позбавляє цю сторону права на звернення до суду. На думку скаржника,з огляду на сплив дії договору поставки № від 05.04.2013р. на момент звернення позивача до суду з позовом, зважаючи на недослідження судом питання недійсності третейської угоди у зв'язку з відсутністю між сторонами спору на момент укладання такої угоди, враховуючи те, що третейське застереження не є відмовою від права на звернення до суду, а право суб'єкта господарювання на звернення до суду за захистом гарантовано ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 1 ГПК України, у господарського суду міста Києва були відсутні підстави для припинення провадження у справі, у зв'язку з чим суд порушив приписи ст. 80 ГПК України.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказав на необґрунтованість її доводів, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 01.02.2016р.

01.02.2016р. представником позивача надано письмові пояснення у справі, які судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.02.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечив проти наведених доводів, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши наявні докази у справі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані невиконанням відповідачем договору поставки № від 05.04.2013р., в зв'язку з чим позивач просить стягнути з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фудмережа" 130 467,19 грн. основного боргу, 3 720,72 грн. - 3% річних та 45 972,47 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 10.2 договору поставки № від 05.04.2013, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України ,,Про третейські суди", домовляються про те, що всі спори, розбіжності та вимоги, що виникають з даного договору чи у зв'язку з ним, підлягають розгляду і вирішенню в Постійно діючому третейському суді при Товарній біржі ,,Київська Універсальна Біржа", рішення якого є остаточним і обов'язковим для обох сторін, і оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених Законом України ,,Про третейські суди". Сторони погодили, що в процесі розгляду та вирішення спорів буде застосовуватись Регламент Третейського суду при Товарній біржі ,,Київська Універсальна Біржа". Правом, що регулює даний договір є матеріальне право України.

Представником відповідача в ході розгляду спору подано клопотання про припинення провадження у справі, оскільки пунктом 10.2. договору поставки № від 05.04.2013 сторонами було встановлено третейське застереження.

Заперечуючи проти зазначеного клопотання, позивач зазначав про те, що навіть при наявності третейського застереження у договорі та запереченні другої сторони, звернення суб'єкта господарювання з позовом до господарського суду є правомірним.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що третейська угода між сторонами, яка викладена в договорі поставки № від 05.04.2013 є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, а відповідач наполягає на вирішені спору саме третейським судом, тому провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 5 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає вірним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України ,,Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Закону визначено, що третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України ,,Про третейські суди", для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

За змістом ст. 5 Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Як вірно вказав суд першої інстанції, з поданих позивачем матеріалів вбачається, що при укладенні договору поставки № від 05.04.2013, в якому міститься третейське застереження (п. 10.2), сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, сторонами було дотримано вимог ч. 1 ст. 12 Закону України ,,Про третейські суди", ч. 1 ст. 215 та ст. 203 ЦК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Як роз'яснено у пункті 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Господарський суд, до якого подано позов з питання, що є предметом третейської угоди, припиняє провадження у справі, якщо є заперечення однієї з сторін щодо вирішення спору у господарському суді і судом не буде визнано, що третейська угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про припинення провадження у справі, оскільки між сторонами наявна третейська угода у вигляді третейського застереження про передачу спору на вирішення третейського суду.

Доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання вказаної третейської угоди матеріали справи не містять.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Уклавши договір поставки № від 05.04.2013, позивач фактично погодився з передбаченим договором порядком вирішення спорів (п.п. 10.1, 10.2 цього договору).

Передбачене в п. 10.2 договору поставки третейське застереження відповідає вимогам чинного законодавства і обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними, під час розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з положеннями ст.13 Закону України ,,Про третейські суди" у разі якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Відповідно до п. 9.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013. Договір вважається пролонгованим на один календарний рік, якщо жодна із сторін не попередила іншу сторону про припинення його дії за один календарний місяць до закінчення зазначеного терміну.

Кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів, до запланової дати розірвання, згідно п. 9.2 договору.

Як вірно вказав суд першої інстанції, доказів припинення дії договору поставки сторони суду не надали, тому він є чинним на момент звернення з даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що позивач (скаржник) помилково ототожнює поняття ,,спливу строку договору" з ,,чинністю договору, в тому числі третейського застереження", обумовленого у п. 10.2 договору, з огляду на таке.

Спір у даній справі виник через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № від 05.04.2013р., а умовами п. 10.2 договору урегульовано порядок вирішення спорів між сторонами договору, тому при наявності спору між сторонами договору щодо невиконання зобов'язань, навіть за умови спливу строку договору, даний пункт договору є чинним, оскільки зобов'язання не припинилося. Доказів недійсності такої угоди суду не надано.

Положеннями ст. 1 Господарського процесуального Кодексу України визначено право на звернення до господарського суду. Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення. Угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України і не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами, та ніяким чином не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв'язку з цим відсутні підстави для визнання третейської угоди недійсною.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене вище, враховуючи чинність третейської угоди між сторонами, викладеної в договорі поставки № від 05.04.2013, яка не визнавалася недійсною і може бути виконана, а відповідач наполягає на вирішені спору саме третейським судом, місцевий господарський суд обґрунтовано припинив провадження у справі на підставі п. 5 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду України, викладену в ухвалі від 09.12.2009р. у справі № 6-20669св07 колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена ухвала Верховного Суду України не є обов'язковою для врахування судом з огляду на те, що вона не підпадає під ст. 111-28 ГПК України.

Крім того, аналіз ст.ст. 2, 5, 12 Закону України ,,Про третейські суди" дає підстави для висновку, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладання такої угоди, а й будь - які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 08.04.2014р. у справі № 3-37гс15).

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 28.12.2015р. у справі № 910/30022/15 відповідає обставинам справи, є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 80, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Українська медова група" - залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 28.12.2015р. у справі № 910/30022/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук