ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 910/21064/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. - головуючого, Кривди Д.С. (доповідача), Могил С.К.,
за участю представників:
позивачаЖелінська Т.М., представник,
відповідачаМайданік В.В., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 01.12.2015
у справі№ 910/21064/15 Господарського суду міста Києва
за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції Публічного акціонерного товариства "Центренерго"
доДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
простягнення 18674,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" 18674,13 грн. Позов мотивовано тим, що у відповідача були відсутні правові підстави для списання спірних грошових сум з рахунку позивача..

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 (суддя Карабань Я.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 (судді: Баранець О.М. - головуючий, Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.), позовні вимоги задоволено; стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції 18674,13 грн безпідставно списаних коштів та 1827 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 2, 12, 13, 17, 29, 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), пункту 20 Правил заявлення та розгляду претензій, статті 62 Статуту залізниць України та пункту 1.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів.

Від позивача надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 22.05.2013 між сторонами у справі укладено договір №2036103 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі за текстом - Договір).

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє три роки (п.7.1. Договору).

На виконання п.2.2.1 договору позивачу для централізованих розрахунків із відповідачем було відкрито особовий рахунок № 2036103 та присвоєно код 3371.

Відповідно до п.3.1. договору вантажовласник (позивач) здійснює попередню оплату залізниці (відповідач) на рахунок № 04 в АБ "Експрес-Банк" м. Київ, МФО 322959, код 04713033. Одержувач ЄТехПД ДТГО "Південно-західна залізниця". Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Послуги вантажовласнику за цим договором надаються за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Згідно з п.2.2.3. договору відповідач зобов'язаний здійснювати розрахунки за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами.

Відповідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за вантаж встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Суди попередніх інстанцій встановили, що у березні-травні 2015 року відповідачем з рахунку Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" списано грошові кошти в сумі 18674,13 грн за усунення нерівномірного завантаження у вагонах №61800660, 53794061, 608874429 з вугіллям (накладні № АТ 512355, АТ 512748, АУ 316161) на залізничній станції Хутір Михайлівський, що засвідчено актами загальної форми №70, №92, №116. Ці кошти були включені до накопичувальних карток №№ 10030114, 02040180, 25040243, які підписані одержувачем вантажу (позивачем) із запереченнями. У міжнародних залізничних накладних вантажовідправниками вагонів є ООО "Краснобродский Южный".

Незважаючи на наявність заперечень у накопичувальній картці, кошти були списані залізницею, що підтверджується відміткою залізниці на накопичувальній картці та випискою із особового рахунку ТехПД 1ДТГО "Південно-західна залізниця" - переліком № 20150310, 20150402, 20150425.

За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення грошових коштів в сумі 18674,13 грн, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для списання спірних грошових сум з рахунку позивача.

Колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, та пункту 1.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, розрахунки за перевезення експортно-імпортних вантажів здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством.

Відповідно до § 4 статті 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення залізниці мають бути відшкодовані понесені нею витрати по перевезенню, в тому числі, не передбачені застосовуваними тарифами, як, наприклад, витрати по виправленню навантаження, витрати по перевантаженню, пов'язаному з виправленням навантаження. Ці витрати повинні бути встановлені для кожної відправки та підтверджені належними документами.

Зазначені витрати вписуються залізницею в накладну і стягуються з відправника, якщо витрати виникли на залізниці відправлення, або з одержувача, якщо витрати виникли на залізниці призначення (частина 2 § 4 статті 13 УМВС).

Згідно з пунктом 2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку (п. 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів).

Отже, якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки, і у разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці (п.5.1 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", із змінами і доповненнями, внесеними роз'ясненням президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем накопичувальні картки підписані із запереченнями. Так, позивач вказав про те, що відмовляється сплачувати нараховану суму, оскільки правила завантаження порушені вантажовідправником. Зазначене є доказом відсутності згоди позивача на списання спірної суми, а тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що безакцептне списання відповідачем вказаних коштів з особового рахунку позивача суперечить встановленому законодавством порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.01.2006 у справі № 5/53(22/139).

Відповідач в касаційній скарзі посилається на безпідставне застосування судами попередніх інстанцій § 4 статті 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення в частині, що регулює порядок сплати провізних платежів по транзитній залізниці.

Однак, таке помилкове застосування судами зазначеної норми не призвело до прийняття неправильного судового рішення.

За таких обставин, з урахуванням мотивів, викладених в цій постанові, підстав для зміни або скасування оскаржених судових рішень не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 у справі №910/21064/15 залишити без змін.

Головуючий Є. Борденюк

Судді Д. Кривда

С. Могил