РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 918/1218/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.2015р. у справі №918/1218/15 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" (м. Рівне)

до приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" (Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Варковичі)

про стягнення 42 435 грн. 24 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Столяр М.В., представник за довіреністю від 02.11.2015р.; директор Струк Д.В. (був присутній в судовому засіданні 02.02.2016р.);

відповідача - Діонісьєв І.М., представник за довіреністю від 28.12.2015р.;

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 02.02.2016р. по 09.02.2016р. об 11:00 год.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з відповідача 42 435 грн. 24 коп. заборгованості з яких: 26 174 грн. 28 коп. основний борг, 235 грн. 42 коп. пеня, 706 грн. 29 коп. - 3% річних та 15319 грн. 29 коп. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.11.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" 26 174 грн. 28 коп. боргу, 5 631 грн. 86 коп. пені, 706 грн. 29 коп. 3% річних та 12 019 грн. 46 коп. інфляційних втрат. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 07.12.2015р. господарським судом Рівненської області здійснено розподіл судових витрат; стягнуто з приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" 1133,97 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду Рівненської області від 25.11.2015р., приватне підприємство "ІБК "ДЕДАЛ" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, прийняти нове рішення, яким стягнути з приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" 7179, 10 грн. заборгованості, 71, 79 грн. інфляційних втрат, 20, 65 грн. 3% річних, 0, 69 грн. пені.

В обґрунтування своєї позиції скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що п. 2.4 договору підряду №15/09П від 15.09.2013р. сторони передбачили, що проміжні платежі за виконані роботи здійснюються на підставі актів виконаних робіт №КБ-2, довідки про вартість виконаних робіт форми №КБ-3 в межах не більше 95% їх вартості за договірною ціною. Пунктом 2.5 договору сторони визначили, що кінцеві розрахунки здійснюються у тижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт. Відтак, скаржник вказує, що остаточний розрахунок має бути проведений тільки у разі виконання позивачем та прийняття відповідачем у встановлений сторонами спосіб всіх виконаних за договором робіт на загальну суму 420111,60 грн. Як вбачається із матеріалів справи і підтверджено висновками суду позивачем було виконано роботи на загальну суму 379903,44 грн. З огляду на зазначене, скаржник зазначає, що позивач не набув права на остаточний розрахунок в повному обсязі, а відповідно до суттєвих умов договору оплаті підлягають проведені роботи в межах не більше 95% їх договірної ціни, що складає 360 908,27 грн. Відповідач за виконані роботи розрахувався в розмірі 353 729, 16 грн., тому відповідач мав би доплатити позивачу за виконані роботи 7 179,10 грн. Суд першої інстанції під час дослідження обставин справи не врахував даний факт і помилково стягнув з відповідача 26174, 28 грн. боргу, а не 7179,10 грн. Скаржник вказує, що окрім суми основної заборгованості місцевим господарським судом невірно встановлено термін прострочення зобов'язання, а відтак і сума пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Товариством з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" надіслано до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх. №1188/16 від 15.01.2016р.), в яких позивач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судових засіданнях 02.02.2016р. та 09.02.2016р. представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, вважає рішення суду першої інстанції незаконним в частині стягнення всієї заявленої позивачем суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат; просить прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 7179, 10 грн. заборгованості, 71, 79 грн. інфляційних втрат, 20, 65 грн. 3% річних, 0, 69 грн. пені.

В судових засіданнях 02.02.2016р., 09.02.2016р. представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши надану юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, між товариством з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" (підрядник, позивач) та приватним підприємством "ІБК "ДЕДАЛ" (замовник, відповідач) укладено договір підряду № 15/09П від 15.09.2013р. (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник зобов'язується виконати за завданням замовника, а замовник прийняти та оплатити монтажні роботи з електропостачання, електрообладнання і електроосвітлення на об'єкті будівництва: Універсальний навчально-тренувальний центр зимових видів спорту, що знаходиться по вулиці Польова 47в, в місті Богуслав, Київської області.

Згідно п.п. 2.1 - 2.2 договору вартість робіт за договором становить 420111 грн. 60 коп. в т.ч. ПДВ 20% -70018,60 грн.. Вартість робіт визначається згідно кошторисної документації на виконання робіт, що підписуються сторонами та є невід'ємною частиною договору.

Оплата за договором здійснюється замовником наступним чином: Передоплата в розмірі 30% що становить 126033,48 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 21005,58 грн. замовник сплачує підряднику після підписання договору для закупівлі матеріалів необхідних для початку виконання даних робіт. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника. Датою платежу є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника (п.п. 2.3, 2.3.1, 2.3.2 договору).

Кінцеві розрахунки здійснюються у тижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених робіт (п. 2.5. договору).

Відповідно до п.3.3. договору строк виконання робіт до 31 грудня 2014 року.

Як передбачено пунктом 4.2.1. договору замовник зобов'язується прийняти завершений об'єкт і повністю оплатити вартість виконаних робіт в порядку та розмірах, передбачених договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 4.3.1. договору підрядник має право отримувати оплату за виконані обсяги робіт у розмірах та в терміни, передбачені договором. У разі затримки замовником оплати виконаних робіт за договором підрядник має право зупинити подальше виконання робіт до погашення замовником заборгованості.

Згідно п.п. 5.1.-5.2. договору здавання-приймання виконаних робіт за договором оформляється актами виконаних робіт форми КБ-2в, підписаними сторонами, які надаються підрядником для замовника два рази на місяць, а саме 10 та 25 числа поточного календарного місяця. За умови відсутності зауважень до виконаних підрядником робіт, замовник зобов'язаний підписати акт протягом 5 календарних днів з моменту його одержання.

Відповідно до п. 7.3.1. договору за несвоєчасне здійснення розрахунків за фактично виконану роботу замовник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору підряду № 15/09П від 15.09.2013р., позивач виконав, а відповідач прийняв роботи, визначені в договорі на загальну суму 379 903 грн. 44 коп., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2013 року на суму 97241 грн. 74 коп.; актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за листопад 2013 року на суму 72033 грн. 79 коп.; актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за січень 2014 року на суму 61 890 грн. 00 коп.; актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за лютий 2014 року на суму 22 125 грн. 96 коп.; актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за червень 2014 року на суму 90 965 грн. 95 коп.; актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за січень 2015 року на суму 35 646 грн. 00 коп. (а.с. 12-26). Роботи прийняті відповідачем без будь-яких застережень стосовно якості чи їх обсягу, акти виконаних робіт підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідач, зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт, згідно договору підряду № 15/09П від 15.09.2013р. виконав частково, сплативши позивачу кошти в розмірі 353 729 грн. 16 коп., що підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача (а.с. 27-52).

Позивачем на адресу відповідача були направлені претензії від 11.09.2015р. та 13.10.2015р. з вимогою сплатити борг за виконані роботи, згідно договору підряду № 15/09П від 15.09.2013р., які залишились відповідачем без задоволення (а.с. 53-55, 58-60).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості, згідно договору підряду № 15/09П від 15.09.2013р.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що доказами у справі підтверджується факт виконання позивачем робіт обумовлених договором підряду 15/09П від 15.09.2013р, які прийняті відповідачем без будь-яких застережень стосовно їх обсягу та якості, тому за відсутності доказів сплати їх повної вартості з боку відповідача, позовні вимоги про стягнення заборгованості судом першої інстанції визнані обґрунтованими.

Однак, суд апеляційної інстанції в повній мірі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Між сторонами виникли правовідносини за договором підряду відповідно до якого одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Договір підряду є оплатним, а тому обов'язок підрядника виконати певну роботу обумовлює обов'язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 4 статті 879 ЦК України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що п.п. 2.1, 2.2 договору сторони визначили, що вартість робіт за договором становить 420111,60 грн.; вартість робіт визначається згідно кошторисної документації на виконання робіт, що підписуються сторонами та є невід'ємною частиною договору. Пунктами 1.2., 2.6 договору сторони передбачили, що об`єм робіт, що сформований на основі проектних рішень, згідно з розділом ЕП та ЕО, що розроблені генпроектувальником, вказується у кошторисній документації та є вичерпним (додаток 1). Внесення змін до кошторисної документації оформляється додатковими угодами до договору. Зміна вартості робіт, вказаних у кошторисному розрахунку, можлива тільки у разі зміни обсягу і складу, про що підрядник письмово повідомляє замовника протягом 5 календарних днів з моменту виникнення такої необхідності і додає документи, що обґрунтовують такі зміни.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, що сторони вносили зміни до договору чи кошторисної документації в частині вартості робіт.

Як вбачається з пунктів 2.4, 2.5 договору проміжні платежі за виконані роботи здійснюються на підставі актів виконаних робіт № КБ-2, довідки про вартість виконаних робіт форми №КБ-3 в межах не більше 95% їх вартості за договірною ціною; кінцеві розрахунки здійснюються у тижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладаючи договір підряду, сторони передбачили забезпечення виконання договору (договірне забезпечення) утриманням 5% відсотків від загальної вартості виконаних робіт, які будуть сплачені замовником підряднику лише після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи, згідно договору підряду № 15/09П від 15.09.2013р., лише на суму 379903,44 грн. Решта підрядних робіт, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, не виконані, оскільки орендарі на об'єкті будівництва (де проводилися підрядні роботи) самостійно виконали роботи по встановленню електрообладнання і електроосвітлення.

Враховуючи те, що позивач не виконав підрядні роботи в повному обсязі, а умовами договору передбачено, що замовник сплачує підряднику повну вартість робіт лише за умови виконання підрядником і приймання замовником всіх передбачених договором робіт на суму 420111,60 грн., тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відповідача не виник обов'язок здійснити повну (100%) оплату за виконані роботи.

Оскільки підрядні роботи позивачем виконані на суму 379903,44 грн., тому оплаті підлягають роботи в межах не більше 95% їх вартості, що становить 360 908, 27 грн. Разом з тим, беручи до уваги часткову оплату здійснену відповідачем за виконані підрядні роботи в розмірі 353729,16 грн., суд апеляційної інстанції вважає, що сума, яку відповідач повинен доплатити позивачу за виконані роботи становить 7 179,11 грн.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Апеляційним судом встановлено, що сторони в договорі підряду №15/09П від 15.09.2013р. не встановили дати проведення проміжних платежів (п. 2.4. договору) за виконані роботи. Факт виконання підрядних робіт позивачем підтверджується актами здачі-прийняття робіт, підписаними та скріпленими печатками сторін.

Строк виконання обов'язку з оплати за виконані роботи в актах також не встановлений, тому з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач мав би виконати зобов'язання по оплаті виконаних робіт у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Як встановлено апеляційним судом, претензію від 11.09.2015р. про сплату коштів відповідачу направлено 11.09.2015р., що підтверджується фіскальним чеком відділення зв'язку (а.с. 56) та отримано відповідачем 12.09.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та про що вказано представником відповідача в судовому засіданні. Отже, відповідач мав би розрахуватись за виконані роботи в строк до 19.09.2015р.

Проте, відповідач не виконав належним чином зобов'язань щодо оплати вартості виконаних робіт, докази такого виконання матеріали справи не містять, тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню частково в розмірі 7 179,11 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.3.1 договору сторони обумовили, що за несвоєчасне здійснення розрахунків за фактично виконану роботу замовник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно ст. 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем здійснено контррозрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу 7179,10 грн. за період з 18.09.2015р. по 22.10.2015р. Так, відповідач вважає правомірним стягнення з нього 0,69 грн. пені, 20,65 грн. 3% річних та 71,79 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку правильності здійсненого відповідачем розрахунку, суд вважає, що до задоволення підлягає пеня в розмірі 251,27 грн. за період з 18.09.2015р. по 22.10.2015р. (період, який вказаний відповідачем в розрахунку) та 20,65 грн. 3% річних за період з 18.09.2015р. по 22.10.2015р.

Щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 71,79 грн. за період з 18.09.2015р. по 22.10.2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто, мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, який поданий відповідачем та становить 71,79 грн., колегія суддів встановила, що даний розрахунок є арифметично невірним, нарахування здійсненні з порушенням рекомендацій та порядку застосування індексу інфляції.

Апеляційний господарський суд здійснивши перерахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, виходячи з визначеного відповідачем періоду заборгованості (з 18.09.2015р. по 22.10.2015р.), прийшов до висновку, що в сукупності (період заборгованості, сума боргу, індекс інфляції) інфляційного збільшення суми боргу не відбувалося. За період з 18.09.2015р. по 22.10.2015р., згідно розрахунку апеляційного суду, індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція - 93,33 грн.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, тому в цій частині в позові слід відмовити.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення" у разі оскарження первісного судового рішення, щодо якого було прийнято додаткове судове рішення, перегляду в сукупності з таким первісним судовим рішенням підлягає і додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта і його невід'ємна складова.

Додатковим рішенням від 07.12.2015р. у справі №918/1218/15 господарським судом Рівненської області здійснено розподіл судових витрат; стягнуто з приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" 1133, 97 грн. судового збору.

Оскільки оскаржуване рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.2015р. підлягає зміні, згідно п. 4 ч. 1 ст. 103 ГПК України, а розмір судових витрат підлягає перерозподілу, тому додаткове рішення суду першої інстанції від 07.12.2015р. як похідне від первісного судового рішення, яким здійснено розподіл судових витрат також підлягає зміні.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.2015р. у справі №918/1218/15 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.2015р. у справі №918/1218/15 змінити, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" (35612, Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. Шевченка, 36, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ) 7 179, 11 боргу, 251,27 грн. пені, 20,65 грн. - 3% річних.

В решті позову відмовити".

3. Додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 07.12.2015р. у справі №918/1218/15 змінити, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути з приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" (35612, Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. Шевченка, 36, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ) 213,86 грн. судового збору за розгляд позовної заяви".

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ГРУП МОНТАЖ" (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ) на користь приватного підприємства "ІБК "ДЕДАЛ" (35612, Рівненська область, Дубенський район, с. Варковичі, вул. Шевченка, 36, ) 1103, 81 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати судові накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

7. Справу повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.