РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/30040/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Тор"

до Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" та Корпорації "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство завод "Арсенал" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайнет LTD"

про визнання недійсним Акту прийняття-передачі споживання енергоресурсів від 18.02.2014 згідно Договору № И/45-323-03 від 29.09.2008.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Ніцос А.А., керівник;

від відповідача - 1: Жук-Шахрай С.І., за довіреністю;

від відповідача - 2: не з'явився;

від третьої особи-1: Кондзерський А.В., за довіреністю;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Тор" (далі - позивач) до Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (далі - відповідач-1) та Корпорації "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал" (далі - відповідач-2) про визнання недійсним Акту прийняття-передачі споживання енергоресурсів від 18.02.2014 згідно Договору № И/45-323-03 від 29.09.2008.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/30040/15, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство завод "Арсенал" (далі третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайнет LTD" (далі третя особа-2), розгляд справи призначено на 16.12.2015.

10.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про відсутність аналогічного спору.

10.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи-1 було подано письмові пояснення по справі.

10.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про залучення доказів.

10.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення із матеріалами справи.

16.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 було подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 16.12.2015 представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/30040/15 позивач виконав.

У судове засідання 16.12.2015 представник відповідача-1 з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/30040/15 відповідач-1 виконав.

У судове засідання 16.12.2015 представник відповідача-2 не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/30040/15 відповідач-2 не виконав.

У судове засідання 16.12.2015 представники третьої особи-1 з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/30040/15 третя особа-1 виконала.

У судове засідання 16.12.2015 представник третьої особи-2 не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/30040/15 третя особа-2 не виконала.

У судовому засіданні представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 16.12.2015 клопотання представників сторін про продовження строку розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача-2 у судове засідання 16.12.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем-2 та третьою особою-2 вимог ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/30040/15, розгляд справи було відкладено на 03.02.2016.

Представник позивача у судове засідання 03.02.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-1 у судове засідання 03.02.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник третьої особи-1 у судове засідання 03.02.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору.

Представники відповідача-2 та третьої особи-2 у судове засідання 03.02.2016 не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2007 між Державним підприємством завод "Арсенал" (далі - третя особа - 1), Корпорацією "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал" (далі - відповідач - 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скайнет LTD" (далі - третя особа - 2) було укладено Договір простого товариства (спільної діяльності) № 10 (далі - Договір простого товариства), відповідно до умов якого учасники за цим Договором зобов'язуються шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить учасникам на відповідних правах, спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення спільних цілей у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації озброєння, військової техніки, військової зброї, а також здійснення господарської діяльності в інших напрямах та видах, незаборонених законодавством України.

14.03.2008 між третьою особою - 1, відповідачем - 2, третьою особою - 2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Тор» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору простого товариства, відповідно до п. 1 якої учасники домовились прийняти до складу учасників Договору простого товариства нового учасника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Тор» (далі - позивач).

23.09.2008 між третьою особою - 1 (далі - сторона - 1) та Договором простого товариства між ДП завод «Арсенал», Корпорація «НВО «Арсенал», ТОВ «Скайнет LTD» від 18.12.2007 (далі - сторона - 2) було укладено Договір на відшкодування витрат за спожиті енергоресурси № И/45-323-08 (далі - Договір на відшкодування витрат), відповідно до умов якого сторона 2 відшкодовує стороні 1 витрати за спожиту теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання, електроенергію та холодну воду по вул. Московська, 8, на:

- нежитлових приміщеннях 1 поверху корпусу № 14 (інв. № 000025) загальною площею 1 384,0 кв.м.;

- одноповерховій прибудові корпусу № 5 (інв. № 000005) загальною площею 1 048,0 кв.м.;

- нерухомому майні корпусу № 11 (інв. № 82365011) загальною площею 206,83 кв.м.;

- одноповерховому механічному корпусі № 7 (інв. № 81160007) загальною площею 2 697,0 кв.м.;

- нежитлових приміщеннях 3 - 6 поверхів лабораторно-побутового корпусу № 9 (інв. №000009) загальною площею 2 467,68 кв.м.;

- нежитлових приміщеннях ливарного корпусу № 6 (інв. № 000006) загальною площею 13 783,0 кв.м.;

- нежитлових приміщеннях корпусу № 59 (інв. № 000059) загальною площею 11 003,0 кв.м.

18.02.2014 між відповідачем-1 та Договором простого товариства в особі уповноваженої особи - Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» було підписано Акт прийняття-передачі споживання енергоресурсів згідно Договору на відшкодування витрат (далі - Акт).

Як зазначає позивач, відповідач - 1 був стороною Договору на відшкодування витрат з 18.04.2011 по 31.05.2012, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач - 1 склав та підписав Акт з перевищенням обсягу цивільної дієздатності, оскільки відповідач-1 не був на дату підписання Акту (18.02.2014) стороною Договору на відшкодування витрат і не мав права вчиняти в рамках вказаного Договору жодних правочинів, в тому числі підписувати оспорюваний Акт, а тому вказаний Акт підлягає визнанню недійсним.

Позивач також зазначає про те, що Акт не відповідає умовам Договору на відшкодування витрат.

Відповідач-1, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що Акт не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, так як дії осіб і їх волевиявлення при складенні цього документу безпосередньо не спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Вказаний документ лише констатує певні факти, що мають юридичне значення незалежно від того, чи направлені дії осіб, які його підписали, на ті наслідки, які пов'язує з ним закон. Юридичні наслідки викликаються такими документами незалежно від волі суб'єктів, тобто незалежно від бажання їх настання, тому Акт не є правочином.

Крім того, відповідач-1 зазначає, що він був уповноважений на підписання спірного Акту, оскільки став універсальним правонаступником всього майна, прав та обов'язків третьої особи-1 внаслідок її реорганізації шляхом приєднання до відповідача-1.

Третя особа-1, надаючи пояснення у справі, зазначає про відсутність у відповідача-1 обсягу цивільної дієздатності щодо укладення зазначеного Акту, що має наслідком його недійсність.

Крім того, третя особа-1 зазначає, що вона відновила свою діяльність з 19.05.2011, про що свідчить запис в Довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Пунктами 3.5 - 3.7 Договору на відшкодування витрат визначено, що акт виконаних робіт за Договором підписується в останній робочий день календарного місяця, за який здійснюється відшкодування витрат. Сторона-2 зобов'язана протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання відповідного акту підписати і повернути Стороні-1 його примірник або надати мотивовану відмову, з переліком необхідних доробок та умов їх виконання. Сторона-1 зобов'язана в акті виконаних робіт зазначати розрахунок (калькуляцію) витрат, які підлягають відшкодуванню, по кожному місяцю окремо, із зазначенням тарифу та вартості одиниці виміру енергоресурсу, які застосовуються в даний період.

Проте спірний Акт не містить зазначеної інформації, а саме розрахунку (калькуляцію) витрат, які підлягають відшкодуванню, по кожному місяцю окремо, із зазначенням тарифу та вартості одиниці виміру енергоресурсу, які застосовуються в даний період, що свідчить про порушення відповідачем-1 умов Договору на відшкодування витрат при його складенні.

Як вбачається з спірного Акту, періодом нарахування заборгованості є грудень 2011 - травень 2012, що також є порушенням умов Договору на відшкодування витрат, оскільки відповідно до умов вказаного Договору акт підписується в останній робочий день календарного місяця, за який здійснюється відшкодування витрат, отже щомісячно.

Крім того, судом встановлено, що Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» та Державне підприємство завод «Арсенал» є двома різними юридичними особами.

Так, 18.04.2011 між відповідачем-1 та Договором простого товариства, у зв'язку з припиненням Державного підприємства завод «Арсенал» шляхом приєднання до Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал», було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору на відшкодування витрат, якою було замінено сторону вказаного Договору - третю особу-1 на його правонаступника - відповідача-1.

Судом також встановлено, що у зв'язку з відновленням діяльності ДП завод «Арсенал» згідно із Наказами Державного космічного агентства України № 411 від 26.12.2011 № 108 від 16.03.2012, 01.06.2012 між відповідачем-1 та Договором простого товариства було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору на відшкодування витрат, відповідно до якої сторони дійшли згоди Додаткову угоду № 1 від 18.04.2011 до Договору на відшкодування витрат вважати такою, що втратила чинність з 01.06.2012.

Отже, у зв'язку з укладенням зазначеної Додаткової угоди № 3 від 01.06.2012, відповідач-1 не був стороною Договору на відшкодування витрат з 01.06.2012, а відтак станом на 18.02.2014 не мав права підписувати спірний Акт.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що спірний Акт не є актом, складеним та підписаним на виконання Договору на відшкодування витрат, враховуючи його невідповідність вказаному Договору та відсутність повноважень у відповідача-1 на його складення та підписання.

Однак, позовна вимога про визнання Акту недійсним не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст. 16 ЦК України, зокрема одним із таких способів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України серед актів, визнання незаконними яких передбачено ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів встановлює, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживача.

Тобто, за змістом вказаної норми, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Акт прийняття-передачі споживання енергоресурсів за своїми ознаками до таких актів не відноситься, оскільки не носить характеру обов'язкового до виконання, а є лише фіксацією прийняття-передачі споживання енергоресурсів згідно Договору на відшкодування витрат, відтак визнання його недійсним не передбачено законом як спосіб захисту права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.02.2012 у справі № 5002-19/3514-2011 та рішенні Верховного Суду України від 30.05.2012 у справі № 6-3765вов09.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 11.02.2016.

Суддя О.В. Нечай