РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/32486/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії

Представники сторін:

від позивача: Гелемей Ю.М. - представник за довіреністю № 31/03/2015 від 31.03.2015 року;

від відповідача: Громіцький Ю.П. - представник за довіреністю № 14-132 від 13.05.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» укладено договір №13/2843-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 277 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природній газ, на умовах цього договору.

Рішенням від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс" 67881,93 грн. пені, 26420,62 грн. 3% річних, 108632,25 грн. індексу інфляції та 4058,70 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду по справі № 914/106/15 від 21.05.2015 року скасовано рішення Господарського суду Львівської області в частині стягнення пені у сумі 67 881,93 грн. та в цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто 33 940,96 грн. пені.

06.06.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яким ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) доповнено частиною тринадцятою відповідно до якої пеня, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

В мотивувальній частині рішення від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15 зазначено, що при проведенні розрахунку позивачем не враховано оплату 256 424,22 грн., яка проведена Управлінням Державної казначейської служби України в Яворівському районі Львівської області 22.12.2014 року.

Зважаючи на викладене вище, позивач зазначає, що 3 % річних та індекс інфляції є фінансовими санкціями та просить зобов'язати відповідача списати позивачеві 26 420,62 грн. 3% річних, 108 632,25 грн. індексу інфляції, стягнутих рішенням від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.01.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.02.2016 року.

29.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі, на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2016 року.

У судове засідання 02.02.2016 року з'явились представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача виконав вимоги ухвали суду від 11.01.2016 року, заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» укладено договір №13/2843-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 277 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природній газ, на умовах цього договору.

Рішенням від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс" 67881,93 грн. пені, 26420,62 грн. 3% річних, 108632,25 грн. індексу інфляції та 4058,70 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду по справі № 914/106/15 від 21.05.2015 року скасовано рішення Господарського суду Львівської області в частині стягнення пені у сумі 67 881,93 грн. та в цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто 33 940,96 грн. пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

06.06.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яким ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, який втратив чинність на момент звернення до суду, з 01 жовтня 2015 року відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок природного газу») доповнено частиною тринадцятою, відповідно до якої «заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України»

В мотивувальній частині рішення від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15 зазначено, що при проведенні розрахунку позивачем не враховано оплату 256 424,22 грн., яка проведена Управлінням Державної казначейської служби України в Яворівському районі Львівської області 22.12.2014 року.

П. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" встановлено, що заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом.

Позивач зазначає, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» 3 % річних та індекс інфляції визначено як фінансові санкції, таким чином, керуючись ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу України до правовідносин за аналогією закону повинна бути вищевказана норма, шляхом віднесення терміну «фінансові санкції» до 3 % річних та індексу інфляції, таким чином підлягають списанню 26 420,62 грн. 3% річних, 108 632,25 грн. індексу інфляції, стягнутих рішенням від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15.

Суд зазначає, що як вбачається зі змісту ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» передбачено нею списання штрафних та фінансових санкцій здійснюється за умови виконання вимог, передбачених п. 2 ч. 13 цієї статі, а саме за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності цим законом (тобто з 06.06.2015 по 06.09.2015 року) заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року та п. 1 ч. 13 цієї статті, відповідно до якої заборгованість повинна бути за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року, не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Рішенням від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15 ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поставлено Українській академії друкарства природнього газу за період з січня по грудень 2013 року, таким чином, вказаний позивачем газ є спожитим до 1 січня 2014 року.

Окрім того, оплата у сумі 256 424,22 грн., на яку посилається позивач, проведена 22.12.2014 року, в той час як вбачається зі змісту ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» умовою погашення був строк з 06.06.2015 по 06.09.2015 року, таким чином, вказана плата була здійснена поза межами визначеного ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» строку.

Також, Рішенням від 23.02.2015 року Господарського суду Львівської області у справі № 914/106/15 встановлено, що основний борг за отриманий у січні 2013 року газ повністю оплачено лише 25.12.2013р., в лютому 2013 року - 02.04.2014р., у березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2013 року - 28.10.2014р., а в листопаді та грудні 2014 року - 22.12.2014р., тобто поза межами визначеного ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» строку, таким чином позивачем не надано доказів заборгованості за спожитий природний газ після 01.01.2014 року та укладення договору про реструктуризацію заборгованості

Списання пені, штрафних та фінансових санкцій є одним з елементів передбаченої процедури реструктуризації заборгованості та погашення заборгованості у зазначені строки та не може розглядатись як самостійна підстава для списання вказаних пені, штрафних та фінансових санкцій поза зазначеною в статті Закону процедурою. За відсутності реструктуризації заборгованості та погашення заборгованості у встановлені строки списання пені, штрафних та фінансових санкцій не вбачається за можливе.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 р. у справі № 6-113цс14).

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 р. у справі 6-42цс11 проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями.

Позаяк поняття «фінансова санкція» не міститься ані в Господарському ані в Цивільному кодексах України. П. 14.1.265 ст. 14 Податкового кодексу зазначено, що штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином 3% річних та інфляційні втрати не підпадають під дію вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Враховуючи вищезазначене суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, п.2 ч.2 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.02.2016 року

Суддя С.М. Мудрий