РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/30353/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/30353/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірікс»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажний трест

«Південенергомонтаж»;

про стягнення 936 963,45 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гавриленко В.О., довіреність б/н від 11.02.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірікс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажний трест «Південенергомонтаж» про стягнення 936 963,45 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладених між сторонами договору № 2204/15 від 24.04.2015р. у визначений строк не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 773 876,86 грн., за прострочення оплати якої нараховані пеня в сумі 154 181,71 грн. та 8904,88 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30353/15, розгляд справи призначений на 14.01.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. розгляд справи відкладено на 28.01.2016р., у зв'язку з клопотанням представника відповідача.

22.01.2016р. через канцелярію Господарського суду міста Києва від товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірікс» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у зв'язку із неможливістю направити в судове засідання свого представника. Обов'язок забезпечення проведення відеоконференції позивач просить покласти на господарський суд Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 22.01.2016р. в задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання, призначеного на 28.01.2016р. в режимі відео конференції відмовлено з підстав, наведених в ухвалі.

28.01.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016р. розгляд справи було відкладено на 11.02.2016р., у зв'язку з клопотанням представника позивача, неявкою повноваженого представника відповідача та неподанням останнім витребуваних судом доказів

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва було відмовлено в задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірікс» про проведення судового засідання, призначеного на 28.01.2016р. в режимі відеоконференції.

Присутній у судовому засіданні 11.02.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням часткового погашення заборгованості.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, при цьому 10.02.2016р. через відділ діловодства суду від відповідача отримано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткової сплати заборгованості за спірним договором.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представників відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представників відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2015р. між позивачем (за договором - підрядник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 2204/15, у відповідності з п. 1.1. якого позивач зобов'язався за завданням відповідача, на свій ризик, власними силами та коштами, з використанням власних матеріалів, виконати роботи, зазначені в додатках до даного договору, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.3.1 договору, вартість робіт, що виконуються позивачем, та матеріалів складає 2 625 453,16 грн., в тому числі ПДВ.

22.06.2015р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, умовами якої сторони передбачили збільшення вартості договору на 449 962,85 грн. з ПДВ. Оплата замовником виконаних підрядником робіт здійснюється протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі виконаних робіт, отримання рахунку на оплату та податкової накладної.

Разом з тим, 22.06.2016р. позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до договору, за умовами якої, в зв'язку з технічним коректуванням об'ємів робіт за договором, здійснено зменшення загальної суми договору, в результаті чого вартість виконаних підрядником робіт склала 2 574 095,27 грн., в тому числі ПДВ.

Згідно п.2 вказаної додаткової угоди, оплата замовником виконаних підрядником робіт здійснюється протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, отримання рахунку на оплату та видаткової накладної.

Відтак, з урахуванням додаткових угоди № 1 та № 2 від 22.06.2015р., загальна вартість робіт за договором становить 3 024 058,12 грн. з ПДВ.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були виконані роботи загалом на суму 3 024 058,12 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін актами виконання робіт від 26.06.2015р., копії яких містяться в матеріалах справи, а оригінали досліджено судом у судовому засіданні, без будь-яких зауважень зі сторони відповідача.

Відповідно до п.3.3 договору, оплата замовником виконаних підрядником робіт здійснюється в наступному порядку:

- замовник здійснює перший авансовий платіж в розмірі 40% від загальної вартості ціни договору, що складає 1 050 181,26 грн. з ПДВ протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору;

- замовник здійснює другий авансовий платіж в розмірі 40% від загальної вартості ціни договору, що складає 1 050 181,26 грн. з ПДВ протягом 7 (семи) робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору;

- кінцевий розрахунок замовник здійснює протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, отримання рахунку на оплату та податкової накладної.

Проте, відповідач здійснив лише перший та другий авансовий платежі загалом на суму 2 250 181,26 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою АТ «УкрСиббанк» вих. № 58-3-7/29/20 від 13.01.2016р.

Оскільки виконані роботи відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач звертався до відповідача з листом б/н від 21.07.2015р. та претензією про сплату боргу загалом у сумі 773 876,86 грн. Проте, відповідач вказані вимоги залишив без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач повну вартість виконаних робіт на суму 773 876,86 грн. позивачу не оплатив, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи становить 773 876,86 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За умовами частини другої статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що відповідач свої зобов'язання по оплаті робіт виконав неналежним чином, що призвело до виникнення боргу станом на день звернення позивача з позовом до суду в сумі 773 876,86 грн. Відповідач частково оплатив заборгованість у сумі 393 965,65 грн. лише 26.01.2016р., що підтверджується платіжним дорученням № 592 від 26.01.2016р., тобто після подання позову до суду. У зв'язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу по оплаті робіт у сумі 393 965,65 грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, з віднесенням судових витрат у цій частині, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, на відповідача, оскільки звернення позивача з позовом до суду було зумовлено неправильними діями відповідача.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню в розмірі 379 911,21 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 154 181,71 грн. - пені та 8904,88 грн. - 3% річних, які нараховані за період з 07.07.2015р. по 23.11.2015р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 6.3 договору передбачено при прострочці оплати, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочення платежу за кожний день прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 154 181,71 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовна вимога позивача в частині стягнення 3% річних, підлягає задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 393 965,65 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажний трест «Південенергомонтаж» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 4; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірікс» (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 4-а; ) 379 911 грн. 21 коп. - основного боргу, 154 181 грн. 71 коп. - пені, 8904 грн. 88 коп. - 3% річних та 14 054 грн. 44 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.02.2016р.

Суддя А.І. Привалов