РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 924/1274/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі Першко А.А.

за участю представників сторін:

від органу прокуратури: ОСОБА_1;

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3;

від третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 кооператив "Губинський" на рішення господарського суду Хмельницької області від 10.11.15р. у справі № 924/1274/15 (суддя Магера В.В.)

за позовом ОСОБА_5 кооперативу "Губинський"

до відповідача ОСОБА_6 сільської ради с. Ладиги

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю"РесурсЕкоЕнерго" м. Київ

про визнання за ОСОБА_5 кооперативом "Губинський" () право власності на нерухоме майно - земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, розташованої за адресою:Хмельницька область,Старокостянтинівський район

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 кооператив «Губинський» (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (а.с. 2-4) до ОСОБА_6 сільської ради (надалі Відповідач) в якій просить визнати за Позивачем право власності на нерухоме майно: земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, розташованої за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, вул. Центральна, 1/2.

Прокуратурою Хмельницької області було подано до місцевого господарського суду заяву від 3 вересня 2015 року за № 05/2/1-2403-15 (а.с. 30) про вступ прокурора в розгляд справи, з підстав, зазначених в даній заяві.

Ухвалою господарського суду Хмельлницької області від 17 вересня 2015 року (а.с. 82-83), з підстав, висвітленій у даній ухвалі, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «РесурсЕкоЕнерго» (надалі Третя особа).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 10 листопада 2015 року (а.с. 183-187) з підстав, вказаних у цьому рішенні, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 201-205) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Хмельницької області від 10 листопада 2015 року по справі № 924/1274/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушення норм процесуального та матеріального права. Крім того, Позивач як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що 20 жовтня 1994 року було проведено передачу майна КП «Старокостянтинівський завод продтоварів» в обмін на натуральну сировину колгоспу ім. В. Ульянова, а саме приміщення млина, гребля, містки. Рішенням правління Позивача відповідно до протоколу від 10 квітня 2001 року було постановлено виділити необхідні кошти на проведення ремонту та реконструкції млина в гідроелектростанцію, а також на ремонт греблі, містків. Послідуюче обслуговування Позивачем приміщення млина (ГЕС), дамби, водоскиду і водозабору для ГЕС підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема нарядами на виконання робіт, звітністю форми 2-буд. (квартальна), що подавалась в управління статистики у Старокостянтинівському районі. За таких обставин, Позивач вважає, що у нього наявне право власності на спірне приміщення.

Ухвалою суду від 7 грудня 2015 року (а.с. 200) апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 20 січня 2016 року на 15 годину 10 хвилин.

На виконання ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2015 року Третя особа подала письмові пояснення з приводу апеляційної скарги (а.с. 211-216), в яких з підстав висвітлених в даних поясненнях, заперечує проти доводів зазначених в апеляційній скарзі та просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області без змін.

На виконання ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2015 року Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 219-223), в якому з підстав висвітлених в цьому відзиві, заперечує проти доводів зазначених в апеляційній скарзі та просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області без змін.

Прокуратурою Хмельницької області було подано заперечення на апеляційну скаргу Позивача (а.с. 237-239), в яких з підстав висвітлених в даному запереченні, заперечує проти доводів зазначених в апеляційній скарзі та просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області без змін.

В судовому засіданні від 20 січня 2016 року було оголошено перерву на 3 лютого 2016 року на 15 годину 50 хвилин, про що сторони були повідомленні під розписку-заяву (а.с. 242) про що свідчать їхні підписи на розписці-заяві.

В судовому засіданні від 3 лютого 2016 року представники Позивача підтримали доводи, висвітлені в апеляційній скарзі та просили скасувати рішення місцевого господарського суду і прийняти нове, котрим визнати за Позивачем право власності на зазначене в позовній заяві нерухоме майно.

В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає доводи Позивача необґрунтованими, рішення суду першої інстанції правомірним та законним.

В судовому засіданні представник Третьої особи заперечив проти апеляційної скарги, вважає доводи Позивача необґрунтованими та неправомірними, рішення суду першої інстанції правомірним та законним.

В судовому засіданні Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, вважає доводи Позивача необґрунтованими та неправомірними, рішення суду першої інстанції правомірним та законним.

Заслухавши пояснення Прокурора, представників Позивача та Відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити, рішення господарського суду Хмельницької області від 10 листопада 2015 року по справі № 924/1274/15 скасувати, прийняти нове рішення, котрим задоволити позовні вимоги. При цьому апеляційний господарський суд виходив з такого.

Позивач як юридична особа зареєстрований 5 квітня 2000 року та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджено свідоцтвом про держану реєстрацію № 218463 серія А00 (а.с. 98), довідкою статистики від 29 червня 2010 року № 109920 (а.с. 99).

Позивач є правонаступником КСП „Губинський, який є правонаступником колгоспу ім. Ульянова с. Губин, що підтверджується довідкою Старокостянтинівської райдержадміністрації від 30 квітня 2014 року за № 49/750-14/2014 та статутом Позивача (пункт 1.8).

Із наявного в матеріалах справи ОСОБА_4 від 20 жовтня 1994 року вбачається, що Колективне підприємство «Старокостянтинівський завод продтоварів» передав: приміщення млина (1909 рік будівництва вартістю 318 тис.крб); греблю (1909 рік будівництва вартістю 362 тис.грн); містки (1909 рік будівництва вартістю 274 тис. крб.) колгоспу ім. В.Ульянова в обмін на натуральну сировину (а.с. 12).

Рішенням правління Позивача, яке оформлене протоколом засідання правління кооперативу від 10 квітня 2001 року, в зв'язку з перебуванням майна в аварійному стані, було постановлено виділити необхідні кошти на проведення ремонту та реконструкції млина в гідроелектростанцію, а також на ремонт греблі, містків (а.с. 110).

20 серпня 2009 року між Позивачем та Відповідачем складено акт (а.с. 53), відповідно до якого встановлено, що господарство знаходиться в стані банкрутства і не має коштів для ремонту доріг, містків, які знаходяться на балансі Позивача, тому було передано на баланс Відповідача та знято з балансу Позивача дороги по селу Губин в кількості 6,4 км, містки в кількості 2 шт.

10 грудня 2009 року Позивача звернувся із заявою № 55 до Відповідача, в якій просив надати дозвіл на оформлення права власності на будівлю ГЕС (вул. Центральна, 1а, яка знаходиться на балансі Позивача).

Рішенням виконавчого комітету Відповідача № 5 від 17 грудня 2009 року «Про оформлення права власності» було вирішено оформити право власності на будівлю гідроелектростанції за Позивачем в с. Губин, вул. Центральна, 1а (пункт 1 рішення).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30 червня 2011 року (а.с. 170) Позивач продав, а ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Украгросоюз» купило нежитлову будівлю гідроелектростанції загальною площею 205, 5 кв.м., що знаходиться в с. Губин Старокостянтинівського району Хмельницької області по вулиці Центральна, 1 а.

З акту приймання-передачі від 12 липня 2011 року (а.с. 171) вбачається, що Позивач передав: гідроелектростанцію «ГЕС»; водозабірний канал для ГЕС з шлюзом; спускний канал із шлюзом; переливний канал; шлюзний водоскид (в кількості 6 шлюзів); прибережні укріплення. Дані споруди є невідємною частиною ГЕС відповідно СНиП 2.06.01-86 гідротехнічні споруди ДБН.В.2.4-3:2010.

Рішенням виконавчого комітету Відповідача № 4 від 13 травня 2010 року «Про оформлення права власності» (а.с. 17) було вирішено оформити право власності на земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, яка знаходиться на балансі Відповідача в с. Губин, вул. Центральна, 1/2, Старокостянтинівський район, Хмельницька область. (пункт 1 рішення).

25 червня 2010 року виконавчим комітетом Відповідача було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САС №799065 (а.с. 116), згідно якого земляна дамба з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції (що знаходиться за адресою: Хмельницька область Старокостянтинівський район, с. Губин, вул. Центральна, 1/2), належить на праві комунальної власності територіальній громаді сіл Відповідача, що підтверджується також і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Старокостянтинівського БТІ від 25 червня 2010 року за № 26530613, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 8 вересня 2011 року, згідно опису обєкта водоскид вартістю 154165 грн, земляна дамба вартістю 121873 грн., водозабір для гідроелектростанції вартістю 19957 грн. (а.с. 117-118) .

Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2010 року, рішенням № 2 сорок другої сесії Відповідача пятого скликання «Про передачу в оренду майнового комплексу» було вирішено передати в оренду Третій особі майновий комплекс, що складається з дамби, водозабору для гідроелектростанції та водоскиду, що знаходиться на річці Случ в с. Губин Старокостянтинівського району Хмельницької області строком на 35 років для відновлення та використання за цільовим призначенням (а.с. 79).

11 травня 2012 року між Відповідачем та Третьою особою було укладено договір оренди майна.

Відповідно до пункту 1.1 договору оренди, Відповідач передає, а Третя особа приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно земельну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції (надалі ОСОБА_2) розташованої, за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, село Губин, вулиця Центральна, 1/2..

Позивач, вважаючи своє право власності порушеним, звернувся до суду із позовом про визнання за Позивачем права власності на нерухоме майно - земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, розташованої за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, вул. Центральна, 1/2.

Дослідивши матеріали справи колегія суду зазначає, що предметом спору, окрім інших позовних вимог, у даній справі є визнання права власності на нерухоме майно, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів України, котрі направленні на регулювання спірні правовідносини.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав; при цьому порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Главою 24 Цивільного кодексу України встановлені способи набуття права власності.

Частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України встановлено, що: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами статті 392 Цивільного кодексу України передбачено, що: власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із змісту положень статті 392 Цивільного кодексу України слідує, що: позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно.

Метою та об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально визначеного майна, власником якого є позивач.

Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Зокрема таким доказами є правовстановлюючі документи на майно.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому в статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Згідно статті 43 Господарського кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Колегія суддів констатує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, Позивачем у справах про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Тобто, власником майна є особа, котра володіє саме всім спектором прав власника, а саме правом володіння, правом користування та правом розпорядження.

Із системного аналізу матеріалів справи в контексті позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог по даній справі є визнання за Позивачем права власності на нерухоме майно - земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, розташованої за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, вул. Центральна, 1/2.

Обґрунтовуючи своє прав власності на вказане майно, Позивач, як на доказ набуття права власності, посилається на акт від 20 жовтня 1994 року, відповідно до якого було здійснено обмін між КП «Старокостянтинівський завод продтоварів» та колгоспом ім. В.Ульянова, внаслідок якого колгосп ім. В.Ульянова одержав від КП «Старокостянтинівський завод продтоварів» - приміщення млина, гребля і містки.

Згідно статті 153 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення акту від 20 жовтня 1994 року): договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах; істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 153 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення акту від 20 жовтня 1994 року) визначено, що: коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась; якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами, підписаними стороною, яка їх надсилає; в передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення акту від 20 жовтня 1994 року): за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше; кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує; договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 242 передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Дослідивши даний акт, в контексті діючого на момент укладення даного акт норм матеріального права, колегія суддів зазначає таке.

Акт від 20 жовтня 1994 року засвічує факт обміну даного майна проведеного між колгоспом ім. В.Ульянова та КП «Старокостянтинівський завод продтоварів», і як наслідок - факт набуття в процесі проведеної активної дії (обміну) та законного (свідомого) волевиявлення сторін певних правових наслідків для обох із сторін. Відтак, усі зазначені дії, котрі були вчинені при укладенні даного акту, опосередковано підтверджують той факт, що такими активними діями спрямованими саме на настання відповідних правових наслідків, сторони вчинили правочин, котрий має всі ознаки договору міни (перелік майна, ціна, кількість, рік будівництва).

Позатим, колегія суддів звертає увагу, що даний правочин за всіма, притаманними диспозицією статті 241 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на дату укладення відповідного акта), ознаками відповідає саме договору міни, адже: по-перше, це договір в результаті укладення котрого був проведений саме обмін одного майна на інше; по-друге, кожна із сторін, яка брала участь у правочині вважається саме продавцем того майна, яке було дано в обмін, і покупцем того майна, яке було одержаного по обміну. Тобто, сторона договору міни поєднує в собі два правових статуси одночасно, як особу покупця, так і особу продавця, чого немає в інших правочинах (договорі купівлі-продажу, поставки, дарування) та що є ідентифікуючою ознакою договору міни.

Між тим, укладаючи такий акт, сторони ціленаправлено спрямували свої дії саме на виникнення відповідних правових наслідків, адже не маючи на меті створення відповідних правових наслідків, сторони не укладали б даного правочини, не оформляли б його письмово та не засвідчували б його відтисками печаток. Відповідно, кожна із сторін передаючи певне майна мала на меті набути на отримане майно право власності, адже отримання майна так як і його передача спрямована була саме на набуття кожною із сторін договору міни даного майна у власність з метою відповідного користування та розпорядження ним в майбутньому.

Окрім того, дослідивши акт від 20 жовтня 1994 року, колегія суддів констатує, що даним актом було передбачено саме проведення передачі майна в обмін на відповідний товар, а не передачу такого майна з балансу одного підприємства на баланс іншої особи, що в котре засвідчує про укладення між сторонами правочину, що має всі ознаки договору міни.

На доведення тієї обставини, що укладений акт по змісту має всі ознаки договору міни, колегія суддів зауважує наступне. Акт від 20 жовтня 1994 року містить:

· розділ назва будівлі, споруди, а саме: 1. Приміщення млина; 2. Гребля; 3. Містки;

· розділ рік будівництва: приміщення млина 1909 рік; гребля 1909 рік будівництва; містки 1909 рік будівництва;

· розділ 3 кількість: приміщення млина 1; грубля 1; містки 2;

· розділ 4 вартість тис.крб.: приміщення млина 318 тис.крб.; грубля 362 тис.крб; містки 274 тис. крб.., а всього 954 тис.крб..

Даний акт підписаний та скріплений відтисками печаток сторін.

Відповідно, усі вищезазначені ознаки майна дають можливість визначати окремі його індивідуальні властивості, що дають можливість його ідентифікувати.

Окрім того, колега суддів вважає за необхідне зазначити, що дане нерухоме майно було передане колгоспу, організаційно-правова форма котрого передбачає колективне утворення, і знаходження майна котрого має свій особливо-правовий статус з огляду на наведені норми законодавства діючого в період передачі майна.

Статтею 20 Закону УРСР «Про власність» визначено, що: суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи (колгоспи), акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Згідно статті 21 Закону УРСР «Про власність»: право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

Статтею 24 Закону УРСР «Про власність» визначено, що: об'єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане/передане на підставах, не заборонених законом; кожен член кооперативу (колгоспу) має право на частку доходу, одержану на його пай.

Відповідно до статті 30 Закону УРСР «Про власність», Колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається об'єктами власності, які йому належать.

Статтею 49 Закону УРСР «Про власність» визначно, що: володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно, розглядаючи позов Позивача про визнання права власності, судова колегія керуючись статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, аналізуючи матеріали справи на предмет доведеності обставин виникнення саме у Позивача права власності на спірне майно, зокрема, з'ясовує й підстави та умов переходу права власності на це майно від КП «Старокостянтинівський завод продтоварів» до колгоспу ОСОБА_8 (правонаступником якого є саме Позивач, що, зокрема, підтверджено довідкою Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, котра є органом виконавчої влади в системі здійснення виконавчого управління відповідними районами радами; а.с. 8), відповідно до законодавства про набуття на отримання майна, чинного на час виникнення даних відносин з приводу передачі нерухомого майна.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, після проведення обміну майном, на підставі акту від 24 травня 1998 року, КСП «Іскра» було проведено ревізію ведення первинного та бухгалтерського обліку підприємства, котрим встановлено, ту обставину, що загальна земельна площа підприємства (правонаступником котрого є Позивач) становить 1243 Га, в тому числі ріллі 1167 Га, ліси 15 Га, ставки 1 водоймища 19,7 Га, містки 3; гребля, млин, телятник -4, зерносклад 2; молочний блок.

Відповідачем до матеріалів справи було долучено акт від 20 серпня 2009 року (а.с. 53), з котрого вбачається, що майнова комісія Позивача, в звязку із тяжким фінансовим становищем, вирішила передати майно, зокрема і містки в кількості 2 штуки на баланс Відповідача.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що: по-перше, в даному акті мова йде лише про два містки без зазначення їх ідентифікуючих ознак, а не про все майно, котре було отримано Позивачем по акту обміну; по-друге, перебування майна на балансі підприємства ще не означає знаходження його саме на праві власності з володінням всього спектру прав власника майна.

Відповідно, навіть теоретично враховуючи наявність даного акту щодо передачі, зокрема, й містків Позивачем на баланс Відповідача, не вбачається правових підстав у Відповідача розпоряджатися майном, котре знаходилося у нього на балансі, а не на праві власності.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься протокол засідання правління Позивача від 10 квітня 2001 року (а.с. 110), з котрого вбачається, що отримане по акт спірне майно (млин, гребля та містки) перебувають в аварійному стані, з огляду на що відповідачем було прийнято рішення про реконструкцію млина в гідроелектростанцію, і, відповідно для спрощення бухгалтерського обліку було вирішено обєднати приміщення млина, греблю, містки в один обєкт Гідроелектростанцію.

Відповідно, в підтвердження зазначених робіт, щодо проведення зазначеної реконструкції, до матеріалів справи Позивачем були долучені наряди на відрядні роботи (для бригади), з котрих вбачається проведення реконструкції: водозабору (вхід в ГЕС); млина (водозабір-вхід в ГЕС); млин (підстанція дамба); земляні роботи по ставку (дамба); розпиловка лісоматеріалу (вхідний канал);

Також, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (САС № 251822 від 22 грудня 2009 року), виданого виконавчим комітетом Відповідача на підставі рішення від 17 грудня 2009 року № 5, вбачається належність Позивачу на праві власності (до моменту укладення договору купівлі-продажу від 20 червня 2011 року) нежитлової будівлі гідроелектростанції, що розміщена за адресою: с. Губин Старокостянтинівський район Хмельницька область, по вулиці Центральна, 1а.

Також, з доказів наявних в матеріалах справи (а.с. 17-18, 67) вбачається, що майно на яке Позивач просить визнати право власності, а саме земляна дамба з водоскидом і водозабором, призначене саме для здійснення роботи гідроелектростанції та водоскиду, тобто є його невідємною частиною.

З огляду на зазначене та враховуючи ту обставину, що будівля гідроелектростанції належить Позивачу на праві власності, а спірне нерухоме майно є його невідємними частинами та призначене саме для роботи гідроелектростанції в площинні доказів, котрі підтверджують набуття Позивачем даних споруд та подальшого проведення їх утримання і реконструкції, колегія суддів доходить до висновку про знаходження спірного майна саме на праві власності у Позивача, адже не використовуючи весь спектр прав власності (право володіння, користування, розпорядження) Позивач не зміг би утримувати та проводити реконструкцію даного майна.

Крім того, Відповідачем не доведено зворотнього та того факту, що саме Позивачем проводилися роботи з утримання та реконструкції спірного майна та отримання його саме на підставі акту від 20 жовтня 1994 року.

Адже, Відповідачем не подано доказів котрі б свідчили про правову природу походження даного майна чи взагалі появи його на балансі Відповідача.

З огляду на усе описане вище в даній судовій постанові, приймаючи до уваги те, що Позивачем подано належні та допустимі докази про визнання за ним права власності на земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції (що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, вул.. Центральна, 1/2), колегія суду в площинні існування спірних відносин та неврегульованих питань з приводу належності права власності на дане нерухоме майно, в аспекті існування перешкод, котрі не надають можливості Позивачу здійснювати правомочності власника майна, дійшла до висновку, що позовні вимоги щодо визнання за Позивачем права власності на нерухоме майно земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають до задоволення.

Що ж стосується заяви Відповідача про застосування позовної давності від 17 вересня 2015 року (а.с. 50-52), то колегія суду відхиляє дану заяву, з огляду на таке.

Поняття позовної давності унормовано Главою 19 Цивільного кодексу України. При цьому, норми про позовну давність мають імперативний характер. Так, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Окрім цього, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку. Загальний строк позовної давності становить три роки незалежно від того, хто подає позов - громадянин, юридична особа, держава тощо.

Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу визначено, що: за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що Позивачу стало відомо про порушення його права саме з часу отримання копії ухвали господарського суду Хмельницької області по справі № 924/1319/14 (за позовом ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Украгросоюз» до Відповідача, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «РесурсЕкоЕнерго» про визнання недійсни рішення від 13 травня 2010 року). Адже, Відповідач прийнявши рішення № 4 від 13 травня 2010 року «Про оформлення права власності», не вчиняв ніяких дій щодо спірного майна до 11 травня 2012 року (дати, коли було укладено Договір оренди нерухомого майна між Відповідачем та Третьою особою).

Доказів, будь-якої обізнаності про даний договір, чи про інші дії Відповідача повязані з розпорядженням спірним майном матеріали справи не містять, а Відповідачем в супереч зазначеного вище, не подано.

Відповідно, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку щодо визнання права власності на спірне нерухоме майно за Позивачем.

Усе вищевказане у даній судовій постанові, вказує на неповне зясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи що в силу дії пунктів 1, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування оскарженого рішення господарського суду Хмельницької області.

Інші твердження Відповідача, стосовно наявності права власності на дане майно саме за Позивачем, до уваги судом не беруться, оскільки вони є безпідставні, спростовані усім вищеописаним в даній судовій постанові, і є недоведені матеріальними та процесуальними нормами діючого законодавства України.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати. Прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Визнати за Позивачем право власності на нерухоме майно земельну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, розташованої за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, вул. Центральна, 1/2.

Судові витрати, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на Відповідача.

Керуючись статтями. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 кооперативу "Губинський" - задоволити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 10 листопада 2015 року в справі № 924/1274/15 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

4. Визнати за ОСОБА_5 кооперативом "Губинський" (31183, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, ) право власності на нерухоме майно земляну дамбу з водоскидом і водозабором для гідроелектростанції, розташованої за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, вул. Центральна, 1/2.

5. Стягнути з ОСОБА_6 сільської ради (31183, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Ладиги, ) на користь ОСОБА_5 кооперативу "Губинський" (31183, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Губин, ) судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 5 620 грн 54 коп. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 6 182 грн 60 коп..

6. Доручити господарському суду Хмельницької області видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

9. Справу № 924/1274/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.