ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 915/1997/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРІВНА", вул. Московська, 69, кв. 20, м. Миколаїв, 54017 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідромаш ЛТД", вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТК Миколаїв", вул. Комсомольська, 34, м. Миколаїв, 54048 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2, 54055 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кворум-Нафта", вул. Гречишникова, 52, м. Миколаїв, 54003 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ШАННА", вул. Комінтерна, 31, м. Миколаїв, 54028 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Арт", вул. 2-А Набережна, 137/2, м. Миколаїв, 54039 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАНІ Інтерфірма", вул. Комінтерна, 34, м. Миколаїв, 54007 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Імідж Груп", вул. Степова, 2, м. Миколаїв, 54003 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, АДРЕСА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_2)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, АДРЕСА_8

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, АДРЕСА_3, 54052 (ідентифікаційний код НОМЕР_3)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, АДРЕСА_4, 57500 (ідентифікаційний код НОМЕР_4)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ "Гідромаш ЛТД" - фізичної особи ОСОБА_10, АДРЕСА_2, 54000 (інд. код НОМЕР_5).

про усунення перешкод в користуванні майном

за участю представників сторін:

від позивача: Лєпкова І.С., довіреність № 2 від 06.11.2015 року;

від позивача: Черепенко О.Р., довіреність № 1 від 06.11.2015 року;

від відповідача ТОВ "Гідромаш ЛТД": Когін А.В., довіреність від 29.12.2015 року;

від відповідача ТОВ "ЮТК Миколаїв": не з'явився;

від відповідача ФОП ОСОБА_3: не з'явився;

від відповідача ТОВ "Кворум-Нафта": не з'явився;

від відповідача ТОВ "ШАННА": не з'явився;

від відповідача ТОВ "Транс-Арт": не з'явився;

від відповідача ТОВ "ПАНІ Інтерфірма": не з'явився;

від відповідача ТОВ "Капітал Імідж Груп": не з'явився;

від відповідача ФОП ОСОБА_5: не з'явився;

від відповідача ФОП ОСОБА_6: не з'явився;

від відповідача ФОП ОСОБА_7: не з'явився;

від відповідача ФОП ОСОБА_8: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ТзОВ "ПЕТРІВНА" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідачів ТзОВ "Гідромаш ЛТД", ТзОВ "ЮТК Миколаїв", ФОП ОСОБА_3, ТзОВ "Кворум-Нафта", ТзОВ "ШАННА", ТзОВ "Транс-Арт", ТзОВ "ПАНІ Інтерфірма", ТзОВ "Капітал Імідж Груп", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні майном ТзОВ "ПЕТРІВНА" шляхом виселення ТзОВ "Гідромаш ЛТД", ТзОВ "ЮТК Миколаїв", ФОП ОСОБА_3, ТзОВ "Кворум-Нафта", ТзОВ "ШАННА", ТзОВ "Транс-Арт", ТзОВ "ПАНІ Інтерфірма", ТзОВ "Капітал Імідж Груп", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 та інших осіб, які не мають законних речових прав на нерухоме майно ТзОВ "Петрівна", з нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_9, які складаються з: старої контори літ.Б-1, виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1, гаражу літ.В-3, В-4; гарячого цеху літ. Г1; цеху 3БВ літ. Д-1; гаражу літ. И-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. З-1, огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, І, та вселення власника ТзОВ "ПЕРТРІВНА" (м. Миколаїв, вул.. Московська, 69, кв. 20, ) до вказаних приміщень.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.12.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015 року відкладено розгляд справи на 20.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.01.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ТзОВ "Петрівна" про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Ленінського ВДВС ММУЮ. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ "Гідромаш ЛТД" - фізичну особу ОСОБА_10. Продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 02.02.2016 року.

В судовому засіданні 02.02.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (том І, арк. 188-189), та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

ТзОВ "Петрівна" є законним власником нерухомого майна - нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_9, які складаються з: старої контори літ.Б-1, виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1, гаражу літ.В-3, В-4; гарячого цеху літ. Г1; цеху 3БВ літ. Д-1; гаражу літ. И-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. З-1, огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, І, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 25.11.2015 року № 48378125 та судовими рішеннями різних інстанцій господарського сду у справі № 9/679/07-НР.

На виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2010 року та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2010 року по справі № 9/679/07-НР видано наказ про витребування у фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 (АДРЕСА_6, ідент. код НОМЕР_5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівна" (м. Миколаїв, вул. Московська, 69, кв. 20 ), 523/1000 нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_9, які складаються з: старої контори літ. Б-1; виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1; гаражу літ. В З, В 4; гарячого цеху літ. Г 1; цеху ЗБВ літ. Д-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. 3-1; гаражу літ. И-1; огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, I.

Не будучи власником, в порушення приписів ст. 761 ЦК України, ОСОБА_10 (орендодавець) передав в оренду ТзОВ "Гідромаш ЛТД" (орендар) нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_9 згідно договору оренди № А-1 від 01.01.2013 року (в подальшому пролоноговано), яке в свою чергу уклало договори суборенди з відповідачами.

Відповідачі не мають правових підстав займати нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_9, оскільки договори оренди та суборенди є нікчемними в силу приписів ст. 228 ЦК України.

Незаконне перебування та здійснення господарської діяльності в нежитлових приміщеннях, належних позивачу на праві власності, позбавляє останнього ghfdf користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 3, 11, 15, 16, 203, 204, 215, 216, 228, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України.

Представник відповідача ТзОВ «Гідромаш ЛТД» проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов (том ІІ, арк. 1-4), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2013 року по справі № 2/489/1709/13 підтверджено, що ОСОБА_10 набуто право власності на спірні нежитлові приміщення у відповідності до закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

На час укладення мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.03.2009 року по справі № 11/95/09, ОСОБА_10 був власником спірного нерухомого майна.

Враховуючи те, що предметом позову є усунення перешкод у користуванні майном, а не визнання недійсними договорів оренди та відповідно, суборенди, в даному судовому процесі встановлювати нікчемність правочинів не є можливим.

Договори оренди та суборенди були укладені в письмовій формі, майно було передано орендарю та суборендарям у відповідності до актів приймання-передачі, а тому вони є виконаними, орендна та суборендна плата сплачується, а ОСОБА_10 є власником спірного нежитлового приміщення, право власності на яке було набуто у відповідності до закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, що встановлено судами, а тому він мав право укладати договір оренди.

Ухвалення судового рішення у даній справі з формулюванням «щодо будь-яких інших осіб» без їх ідентифікації не допускається (ст. 84 ГПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідачі ТзОВ "ЮТК Миколаїв", ТзОВ "ШАННА", ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_3, ТзОВ "Кворум-Нафта", ТзОВ "Капітал Імідж Груп", ТзОВ "Транс-Арт", ТзОВ "ПАНІ Інтерфірма", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 та третя особа ФОП ОСОБА_10 в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином усіх учасників процесу про дату, час та місце судового засідання.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідачем ТзОВ "Кворум-Нафта" подано суду письмові пояснення вх. 933/16 від 13.01.2016 року, в яких зазначено, що станом на дату порушення провадження по справі у ТзОВ "Кворум-Нафта" відсутні діючі договори оренди (суборенди) щодо нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_10 (том І, арк. 136).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2013 року по справі № 2/489/1709/13 за позовом ОСОБА_10 до ТзОВ "Петрівна" за участю третіх осіб ВАТ по виробництву продовольчих товарів "Нектар", ТзОВ "Лама-Т", ТзОВ "Агроюг-Миколаїв" про визнання права власності на 523/1000 частки майна (нежитлові приміщення), розташованого за адресою: АДРЕСА_9, в позові відмовлено, оскільки відсутні підстави для визнання за позивачем ОСОБА_10 в судовому порядку права власності на спірні нежитлові приміщення, право власності на які ним набуто у відповідності до закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин (том І, арк. 207-209).

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ММУЮ в Миколаївській області від 11.09.2013 року № 5767197 відмовлено ОСОБА_16 (податковий номер НОМЕР_5) у державній реєстрації права власності, форма власності приватна, на нежитловий об'єкт розмір частки 1/1 за адресою: АДРЕСА_9 (том ІІ, арк. 34).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 25.11.2015 року № 48378125 на підставі ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.03.2009 року по справі № 11/95/09 за позивачем ТзОВ "Петрівна" зареєстровано право власності на нерухоме майно - 523/1000 нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_9, які складаються з: старої контори літ.Б-1, виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1, гаражу літ.В-3, В-4; гарячого цеху літ. Г1; цеху 3БВ літ. Д-1; гаражу літ. И-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. З-1, огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, І (том І, арк. 37-38).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2010 року та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2010 року по справі № 9/679/07-НР видано наказ про витребування у фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 (АДРЕСА_6, ідент. код НОМЕР_5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівна" (м. Миколаїв, вул. Московська, 69, кв. 20 ), 523/1000 нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_9, які складаються з: старої контори літ. Б-1; виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1; гаражу літ. В З, В 4; гарячого цеху літ. Г 1; цеху ЗБВ літ. Д-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. 3-1; гаражу літ. И-1; огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, I (том І, арк. 39).

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ від 18.05.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного наказу № 9/679/07-НР від 30.08.2010 року (том І, арк. 42).

Під час здійснення виконавчого провадження було встановлено, що на території спірного об'єкту на підставі договорів оренди та суборенди знаходяться та здійснюють підприємницьку діяльність треті особи, які не звільняють приміщення (том І, арк. 40-50).

Судом встановлено, що 01.01.2013 року між ОСОБА_10 (орендодавець) та ТзОВ "Гідромаш ЛТД" (орендар) було укладено договір оренди № А-1 від 01.01.2013 року, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_9 Б-1 заг. площею 125, 2 кв. м., В-1 заг. площею 864, 6 кв. м.; В З заг. площею 377, 0 кв. м., Г-1 заг. площею 217, 8 кв. м.; літ. Д-1 заг. площею 228 кв. м.; Е-1 заг. площею 368, 0 кв. м.; Ж-1 заг. площею 5, 4 кв. м.; 3-1 заг. площею 45, 8 кв. м.; И-1 заг. площею 26, 6 кв. м.; № 19-12 огорожа, № 13-17, I споруди та замощення для використання під офіс, складські приміщення (том І, арк. 52).

На виконання умов договору ОСОБА_10 (орендодавець) передав, а ТзОВ "Гідромаш ЛТД" прийняв нежитлове приміщення, що є предметом договору оренди № А-1 від 01.01.2013 року, що підтверджується складеним, підписаним сторонами та скріпленим печаткою орендаря Актом приймання-передачі нежитлового приміщення (том ІІ, арк. 8-9).

В свою чергу ТзОВ "Гідромаш ЛТД" уклало договори суборенди з відповідачами ТзОВ "ЮТК Миколаїв", ФОП ОСОБА_3, ТзОВ "Кворум-Нафта", ТзОВ "ШАННА", ТзОВ "Транс-Арт", ТзОВ "ПАНІ Інтерфірма", ТзОВ "Капітал Імідж Груп", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, а саме:

- договір суборенди № А-2 від 01.01.2012 року з урахуванням додаткової угоди № 1 від 02.01.2013 року укладено з ТзОВ "ЮТК Миколаїв";

- договір суборенди № А-29 від 01.01.2013 року укладено з ФОП ОСОБА_3;

- договір суборенди № А-42 від 08.01.2013 року укладено з ТзОВ "Кворум-Нафта";

- договір суборенди № А-35 від 01.02.2013 року укладено з ФОП ОСОБА_5.;

- договір суборенди № А-21 від 01.03.2013 року укладено з ФОП ОСОБА_6.;

- договір суборенди № А-30 від 15.04.2013 року укладено з ФОП ОСОБА_8;

- договір суборенди № А-44 від 01.05.2013 року укладено з ТзОВ "Шанна";

- договір суборенди № А-53 від 01.05.2013 року укладено з ТзОВ "Транс-Арт";

- договір суборенди № А-55 від 01.08.2013 року укладено з ТзОВ "Пані Інтерфірма",

- договір суборенди № А-56 від 01.09.2013 року укладено з ФОП ОСОБА_7.;

- договір суборенди № А-57 від 01.10.2013 року укладено з ТзОВ "Капітал Імідж Груп".

До кожного договору суборенди сторонами складено акти приймання-передачі нерухомого майна, що є предметом договорів суборенди.

В судовому засіданні 02.02.2016 року представником відповідача ТзОВ "Гідромаш ЛТД" подано суду для огляду договір оренди та договори суборенди, а також акти приймання-передачі майна до вищевказаних угод. Дослідивши подані оригінали в судовому засіданні, судом встановлено, що подані до матеріалів справи копії відповідають їх оригіналам (том ІІ, арк. 8-32).

Судом встановлено, що умовами договорів оренди та суборенди сторони погодили, що договори вступають в силу з дня їх підписання сторонами та діють протягом одного календарного року. Якщо після закінчення цього строку жодна із сторін не заявить про розірвання, договір вважається пролонгованим на той же строк й на тих же умовах (п. 4.1, 4.2 договорів оренди та суборенди).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідачів та інших осіб з нежитлових будівель та вселення власника майна. Підставою позову позивачем зазначено відсутність у відповідачів правових підстав для зайняття нежитлових будівель, оскільки договори оренди та суборенди є нікчемними в силу приписів ст. 228 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.5.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 року № 11 необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

В спірному випадку, позивач посилається на нікчемність правочинів (договорів оренди та суборенди) в силу приписів ст. 228 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про помилковість тверджень позивача щодо того, що договори оренди та суборенди нерухомого майна є нікчемними, у зв'язку з тим, що порушують публічний порядок, оскільки за змістом ст. 228 ЦК України вказані договори (оренди, суборенди) не можуть кваліфікуватись як правочини, які порушують публічний порядок, вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Будь-якої іншої норми закону, яка б свідчила про нікчемність вказаних договорів суду не наведено. Відтак, договори оренди та суборенди нерухомого майна за наявності підстав, передбачених законом, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними (оспорювані правочини). Предметом даної справи не є питання недійсності договорів оренди та суборенди нерухомого майна. Позивачем не подано суду доказів визнання вищевказаних договорів недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідачів з нежитлового приміщення, оскільки на день розгляду справи вказані особи (відповідачі) займають приміщення на підставі договорів, які не визнано в судовому порядку недійсними, не розірвано, не припинено тощо. Доказів зворотнього суду не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 84 ГПК України якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

В спірному випадку позивачем також пред'явлено позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення не лише відповідачів, а й інших осіб. Позовні вимоги підлягають задоволенню у випадку порушення відповідачем (-ами) прав позивача. Таким чином, відповідачі у даній справі не можуть бути зобов'язані за даним позовом в частині позовної вимоги про виселення будь-яких інших осіб з нежитлового приміщення.

Враховуючи, що вимога про вселення позивача є похідною, в її задоволенні судом також відмовлено.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, в позові відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 27, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

в позові відмовити.

Судовий збір в розмірі 2 436 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість грн. 00 коп.) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 08.02.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш