КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа№ 904/9579/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року

у справі №904/9579/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Першотравеньского міського житлово-комунального підприємства, м. Першотравенськ, Дніпропетровської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой", м. Київ

про стягнення 11 665, 33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Першотравеньске міське житлово-комунальне підприємство звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" про стягнення 11 665, 33 грн. за договором оренди комунального нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 року у справі №904/9579/15 суд ухвалив направити позовні матеріали за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2015 року у справі №904/9579/15 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року у справі №904/9579/15 позовні вимоги задоволено повністю. Суд вирішив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" на користь Першотравеньского міського житлово-комунального підприємства 7 228 грн. 12 коп. заборгованості по орендній платі, 3% річних в сумі 97 грн. 43 коп., інфляційні витрати в сумі 1 376 грн. 31 коп., пеню в сумі 2963 грн. 47 коп., судовий збір в розмірі 1218 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання умов Договору оренди в частині своєчасного внесення грошових коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи встановлення факту наявності прострочення, місцевим судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за порушення умов Договору.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року по справі №904/9579/15, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 року прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року у справі №904/9579/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 10.02.2016 року.

08.02.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, у відповідності до якого останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, відповідно до пп. 2.3.25 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016, автоматизованою системою здійснено заміну судді Рудченка С.Г. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року по справі № 904/9579/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Жук Г.А., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року у справі № 904/9579/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г.

В судове засідання, призначене на 10.02.2016 року, представники сторін не з'явились, були належним чином повідомлені про час та дату судового засіданні, причини неявки суд не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що сторони у справі були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача та відповідача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.02.2012 року між Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Донбасспецстрой" (орендар) було укладено Договір оренди комунального майна №453/1 (далі за текстом - Договір) (а.с. 10-12), у відповідності до п.1.1. якого згідно рішення сесії Першотравеньскої міської ради від 02.02.2012 року №16-17/VI у порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування вбудоване нежитлове приміщення, загальною площею 45,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Першотравенськ, вул.Суворова, 1/2.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що об'єкт передається орендодавцем орендарю для використання останнім у господарській діяльності з метою розміщення офісу.

На виконання умов вказаного договору між сторонами було укладено Акт прийому-передачі орендованого приміщення від 02.02.2012 року (а.с. 13), у відповідності до якого орендне приміщення за адресою: м. Першотравенськ, вул. Суворова, Ѕ надано орендарю згідно рішення сесії Першотравенської міської ради від 02.02.3012 року №16-17/VІ в строкове платне користування.

Також, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору від 02.01.2013 року (а.с. 14), у відповідності до якої п.4.1. викладено в наступній редакції: «Договір укладається строков з 01.01.2013 року по 02.02.2017 року».

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині своєчасного внесення грошових коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що позивачем належним чином виконано умови Договору в частині передачі майна, яке є об'єктом оренди, у користування відповідачу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.1 договору, загальний розмір орендної плати за об'єкт становить 826,20 грн. на місяць, без урахування ПДВ та індексу інфляції.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць (п.5.2).

Відповідно до п. 5.3 договору, орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків його господарської діяльності в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця наперед, не пізніше 20 числа попереднього місяця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення умов Договору та норм чинного законодавства України, неналежним чином виконує зобов'язання за Договором в частині сплати орендних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 7 228,12 грн. за грудень 2014 року - лютий 2015 року, серпень - вересень 2015 року, а саме: 1 197,06 грн. за грудень 2014 року, 1232,98 грн. за січень 2015 року, 1281,20 грн. за лютий 2015 року, 1717,52 грн. за серпень 2015 року, 1703,78 грн. за вересень 2015 року.

За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу по орендній платі у сумі 7 228,12 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця (Рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року).

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Враховуючи наявність простроченої заборгованості, перевіривши надані розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 376,31 грн. та 3% річних у сумі 97,43 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» вiд 22.11.1996 року №543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно п. 9.3. Договору, за порушення строків внесення орендної плати, встановлених пунктами 5.3 та 5.4. Договору, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,25% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 2 963,47 грн.

Стосовно посилань апелянта на часткову оплату згідно платіжних доручень №148 від 24.04.2015 року та №296 від 26.10.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний Акт розрахунків між товариством з обмеженою відповідальністю «Управління Донбасспецстрой» та Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством за 01.01.2014 року - 01.201.2015 року за комунальні послуги, з якого вбачається, що позивачем при нарахуванні заборгованості було враховано проплату відповідача згідно платіжного доручення №148 від 24.04.2015 року на суму 1 338,56 грн. (а.с. 15-17). Однак, вказану проплату було зараховано за березень місяць, що відповідає виставленому рахунку-фактури №СФ-0001756 від 20.03.2015 року.

Таким чином, посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано проплату відповідачем грошових коштів за оренду майна у відповідності до платіжного доручення №148 від 24.04.2015 року є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Щодо платіжного доручення №296 від 26.10.2015 року, колегія суддів наголошує на слідуючому.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначені платіжні доручення не були надані відповідачем до суду першої інстанції. Водночас, скаржник не обгрунтував та не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що платіжне доручення №296 від 26.10.2015 року містить інші платіжні реквізити, аніж платіжне доручення №148 від 24.04.2015 року, а тому є підстави вважати, що вказані кошти не було зараховано на рахунок позивача.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції було розглянуто спір у відсутності представника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2015 року було порушено провадження у справі №904/9579/15, та направлено копію ухвали сторонам у справі. Докази належного повідомлення сторін, наявні в матеріалах справи: рекомендоване повідомлення №010 від 23.11.2015 року (а.с. 3) та рекомендоване повідомлення №018 від 23.11.2015 року (а.с. 4).

Згідно ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та прокурору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2015 року, представником відповідача було направлено на адресу місцевого суду термінове повідомлення про відкладення розгляду справи.

Судом було задоволено вказане клопотання, та ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року відкладено розгляд справи на 17.12.2015 року, про що також повідомлено відповідача (а.с. 65).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, колегія суддів відхиляє посилання апелянта про порушення судом першої інстанції ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та ст. 129 Конституції України.

Крім того, як визначено у п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, визначеному господарським процесуальним кодексом України.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року у справі №904/9579/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управління Донбасспецстрой" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року у справі №904/9579/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року у справі №904/9579/15 залишити без змін.

3. Справу №904/9579/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук