ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.16р. Справа № 904/11204/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Михайлівське плюс", с.Михайлівка, Дніпропетровська обл.

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Компанія "БЕЛОЗ", м.Дніпропетровськ

про визнання недійсним п. 2.4. Договору та стягнення 258 532, 84 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 8 від 09.02.15р.

від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю № б/н від 19.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Михайлівське плюс" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Компанія "БЕЛОЗ" (далі-відповідач) про визнання недійсним п. 2.4. Договору та стягнення 258 532,84 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.15р. порушено провадження у справі № 904/11204/15, прийнято позовну заяву та призначено судове засідання на 28.01.16р.

28.01.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 11.02.16р.

09.02.16р. до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

11.02.16р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи заперечення на відзив.

Повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи докази направлення на адресу позивача поданих до суду додаткових пояснень.

У судовому засіданні 11.02.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.15р. між позивачем та відповідачем укладено договір надання послуг з ТО та ремонту техніки № 18/02-2 (далі - Договір № 18/02-2), відповідно до умов п. 1.1. якого позивач дає доручення, а відповідач зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту техніки позивача, перелік якої наведений в списку позивача із зазначенням у ньому номерів, типів та моделей машин (технічних засобів), державних номерних знаків, місця їх знаходження (надалі іменується "техніка").

Пунктом 1.2. Договору № 18/02-2 передбачено, що позивач зобов'язаний виконувати вci вказівки відповідача з правильної експлуатації та збереження техніки та допускати до роботи на ній лише своїх працівників.

Відповідно до п. 1.3. Договору № 18/02-2 на підтвердження факту надання відповідачем позивачеві послуг відповідно до умов цього Договору складається Акт виконаних робіт.

Як зазначено у п. 2.1. Договору № 18/02-2, технічне обслуговування i дрібний ремонт техніки відповідно до умов цього Договору здійснюються на місці у позивача, та включають в себе технічне обслуговування.

Поточний та капітальний ремонт техніки відповідно до умов цього Договору здійснюється на підприємстві позивача (п. 2.2. Договору № 18/02-2).

У п. 2.4. Договору № 18/02-2 зазначено про те, що відповідач не є підприємством, виконуючим технічний cepвic сільськогосподарських машин згідно з законом України від 05.06.2003 р. № 900-IV.

За приписами п. 2.5. Договору № 18/02-2 відповідач гарантує безперебійну роботу техніки i несе відповідальність за порушення нормальної їx роботи лише в тому випадку, якщо позивачем виконується п. 1.2. цього Договору.

Загальна сума справжнього договору складається iз сумарної вартості ycix актів виконаних робіт без урахування ПДВ (п. 3.1. Договору № 18/02-2).

Пунктом п. 3.2. Договору № 18/02-2 передбачено, що позивач оплачує відповідачу послуги з технічного обслуговування та ремонту техніки шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Розділом 4 Договору № 18/02-2 передбачено, що:

- У випадку порушення Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України (п. 4.1.).

- Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п. 4.1.1.).

- Сторона не несе відповідальність за порушення Договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності) (п. 4.1.2.).

- Сторона вважається невинуватою i не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила вcix залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Договору (п.4.1.3.).

- У разі несвоєчасної оплати позивачем послуг відповідача, позивач сплачує пеню в poзмipi 0,01% (не більше подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день (п. 4.2).

Цей Договір вважається укладеним i набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 6.1.Договору № 18/02-2).

Як зазначено у п. 6.2. Договору № 18/02-2, строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього Договору та закінчується 31.12.15р.

Згідно з п. 6.4. Договору № 18/02-2 якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді цього Договору або у чинному законодавстві України (п. 6.5. Договору № 18/02-2).

Посилаючись на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України позивач вважає, що п. 2.4. Договору №18/02-2 не відповідає вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним, виходячи з приписів Закону України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин" від 05.06.2003р. № 900-IV.

Позивач зауважує, що він є виробником товарної сільськогосподарської продукції, а ремонт за Договором №18/02-2 здійснюється саме сільськогосподарської техніки, яка використовується позивачем при проведенні сільськогосподарських робіт. Отже, встановлення у п. 2.4. Договору №18/02-2 умови, яка заперечує застосування до договору дію Закону України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин" є фактично відступом від імперативних норм цивільного законодавства, а відтак не відповідає законодавству, а тому підлягає визнанню недійсною.

18.02.15р. між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 18/02-2 (далі - Додаткова угода до Договору № 18/02-2), відповідно до п. 1 якої предметом додаткової угоди є капітальний ремонт двигуна трактора.

Відповідно до розділу 2 Додаткової угоди до Договору № 18/02-2:

- Відповідач гарантує виконання робіт з ремонту двигуна в строк не пізніше 05.03.15р. (п. 2.1.).

- Роботи виконуються на території відповідача та його силами (п. 2.2.).

За приписами п. 3.1. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2 відповідач надає гарантію на виконані роботи на термін 500 мото/годин з моменту підписання Акту виконаних робіт i несе відповідальність за порушення нормальної роботи лише в тому випадку, якщо позивачем виконуються умови, зазначені в експлуатаційних бюлетенях та в інструкціях експлуатації на дану техніку, та використовуються якісні паливно-мастильні матеріали не нижче стандарту ЕВРО 4 - ЕВРО 5. Гарантія не розповсюджується на гумово-технічні вироби та деталі паливної апаратури.

Як зазначено у п. 3.2. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2, при виявлення заводського дефекту в гарантійний термін позивач повідомляє відповідача в письмовій формі шляхом направлення факсимільним зв'язком заявки на усунення дефекту або будь-яким іншим зручним для сторін способом.

У п. 3.3. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2 вказано про те, що відповідальна особа відповідача спільно з представником позивача зобов'язана бути присутньою при проведенні експертизи дефекту (не пізніше 24 годин після направлення заявки) i в зазначеному місці (за погодженням сторін).

Протягом гарантійного терміну відповідач зобов'язаний своїми силами i за свій рахунок виконати вci роботи з виправлення та усунення дефектів, включаючи заміну дефектних запчастин (п.3.4. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2).

Відповідно до п. 3.5. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2 після завершення ремонтних робіт відповідач запрошує позивача для підписання Акту виконаних робіт. Якщо позивач знаходить закінчену гарантійну роботу прийнятною i приймає її як виконану, він підписує Акт виконаних робіт.

Крім того, 18.02.15р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 18/02-1 (далі - Договір поставки), відповідно до умов п. 1.1. якого відповідач зобов'язується поставити, а позивач прийняти i оплатити продукцію в асортименті, кількості і за ціною, вказаним в рахунках та/або накладних, що є невід'ємною частиною цього Договору.

За приписами п. 2.1. Договору поставки, постачання продукції здійснюється партіями. На кожну партію продукції, що поставляється, відповідач надає рахунок i видаткову накладну, в яких вказується найменування, асортимент, кількість i ціна продукції.

Приймання продукції по кількості i якості здійснюється позивачем відповідно до Інструкції №П-6 від 15.06.1965р. і № П-7 від 25.04.1966р., з доповненнями i змінами (п. 2.5. Договору поставки).

Пунктом 3.1. Договору поставки передбачено, що позивач здійснює передоплату у poзмірі 100% протягом 2 днів з моменту отримання рахунку або за попереднім погодженням сторін плату за кожну партію продукції протягом 2 календарних днів з дати постачання цієї партії продукції.

У п. 8.1. Договору поставки зазначено про те, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами i діє до 31.12.15р.

Позивач звертає увагу суду на те, що для проведення капітального ремонту двигуна трактора позивач оплатив рахунок на оплату запасних частин № 157 від 18.02.15р. на суму 201 068,14 грн., рахунок на оплату запасних частин № 206 від 24.02.15р. на суму 31 447,58 грн. (одним платіжним дорученням № 759 від 27.02.15р.) та рахунок № 228 від 02.03.15р. на сум 75 000,00 грн. - (платіжне доручення №764 від 03.03.15р.), яким було оплачено комплект форсунок до двигуна. Ремонт двигуна був оплачений згідно до рахунку на оплату № 158 від 18.02.15р. на суму 36 681,00 грн. - (платіжне доручення № 787 від 16.03.15р.), яким, крім іншого, було оплачено рахунок від 10.03.15р за № 262. Різниця між розрахунками було оплачена платіжним дорученням № 808 від 30.03.15р. на суму 2995,81грн. Таким чином, як зазначає позивач, останнім повністю виконані зобов'язання по Договору стосовно оплати запасних частин необхідних для капітального ремонту двигуна, а також послуг по його ремонту.

Позивач зауважує, що капітальний ремонт двигуна був проведений відповідачем, про що було складено акт надання послуг № 51 від 27.02.15р. Двигун, капітальний ремонт якого здійснювався, використовується позивачем на тракторі NewHolland T8040, який є сільськогосподарською технікою.

17.03.15р. позивач, використовуючи трактор NewHolland T8040, виявив ознаки несправності (стук в двигуні, підвищений рівень задимлення з вихлопної труби) i роботи були зупинені, тобто перша поломка трактора сталася в перший же день роботи. Відповідач направив своїх фахівців для усунення несправності у двигуні трактора NewHolland T8040, які з'явились через годину після виклику. Фахівці зняли кришку клапанів та замінили першу та третю форсунки в межах гарантійних зобов'язань. На вищевказані роботи було складено акт виконання гарантійних ремонтних робіт № 1 від 17.03.15р., згідно з яким були замінені дві форсунки на трактор.

28.04.15р. під час виконання сільськогосподарських робіт знов було виявлено несправності у poботі двигуна трактора, а саме підвищений рівень задимлення з вихлопної труби. Позивачем було викликано спеціалістів відповідача для усунення несправностей. В ході усунення несправностей спеціалістами було знято вci форсунки та нібито передано на аналіз у Дніпропетровськ. Представниками відповідача було повідомлено, що нібито форсунки були механічно пошкоджені й вишли з ладу мультиплікатори, а тому форсунки підлягають ремонту. Відповідач наполягав на необхідності оплатити виконані роботи та використанні для ремонту запасні частини, посилаючись на погану якість дизельного палива. Позивач вказує, що з огляду на критичну виробничу необхідність терміново продовжити сільськогосподарські роботи (стислі строки підготовки ґрунту під посів) та для уникнення подальших збитків, пов'язаних з недотриманням строків виконання сільськогосподарських poбіт, позивач був змушений сплатити виставлені рахунки.

04.05.15р. втрете проявились несправності двигуна трактора New Holland T8040. Так, система контролю трактора видала помилку "Engine fail", що відповідно до класифікатора помилок означає низький тиск мастила в двигуні. Kpiм того, робота двигуна супроводжувалась не властивою для двигуна голосною роботою. Позивач звернувся до відповідача з вимогою усунути несправності у роботі двигуна. На що представником відповідача було повідомлено про необхідність зменшити оберти двигуна та продовжувати роботи. Після зменшення обертів у системі контролю зникла помилка, в той же час задимлення з сапуна підвищилось. Kpiм того були замінені прокладки, проте акт на вищевказані роботи, в порушення п. 3.5. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2, не пропонувався для підписання.

З 12.05.15р. по 13.05.15р. виникали несправності (синій дим з сапуна, мастило у сапуні, помилка у системі контролю двигуном, низький рівень мастила). Позивач постійно повідомляв відповідачу про виникаючи несправності, проте представники відповідача у встановлений п. 3.3. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2 строк не з'явилися.

Позивач зауважує, що протягом червня, в період відсутності виробничої необхідності у проведенні сільськогосподарських poбіт, позивачем неодноразово запрошувались спеціалісти відповідача для усунення причин виникнення несправностей при poботі двигуна трактора New Holland T8040.

Як вважає позивач, твердження відповідача відносно використання позивачем неякісного пального, що не відповідає вимогам Додаткової угоди до Договору № 18/02-2, спростовується сертифікатами відповідності та відповідними паспортами якості. Kpiм того, відібрані зразки палива для аналізу та результати його аналізу підтвердили належну якість палива та відповідність показників зазначених у паспортах якості. Окрім того двигун трактора NewHolland T8040 після капітального ремонту відпрацював лише 250 мото/годин, а отже, він перебував на гарантійному обслуговуванні згідно до Додаткової угоди до Договору № 18/02-2.

15.08.15р., в черговий раз, вийшов з ладу двигун трактора NewHolland T8040. Позивач засобами телефонного зв'язку у відповідності до п. 3.2. Додаткової угоди до Договору № 18/02-2, повідомив відповідача про виявлені несправності. На момент виявлення цієї помилки трактор був у використанні 359 мото/годин. Працівник відповідача повідомив про можливість направлення працівників для усунення несправностей 17.08.15р.

17.08.15р. працівниками відповідача було проведено розбір двигуна та виявлено пошкодження у головці блока двигуна. У зв'язку з необхідністю аналізу дефекту, позивачу було запропоновано прибути 18.08.15р. за місцем розташування відповідача для проведення аналізу дефекту головки блоку.

18.08.15р. в результаті проведеного аналізу було усно повідомлено про суттєве пошкодження головки блока двигуна. Пізніше того ж дня директором відповідача було повідомлено позивачу про відмову у здійсненні гарантійної заміни головки блоку двигуна, з огляду на не гарантійність випадку, про що також було зазначено у Акті технічного огляду №18.08.2015 та у технічному висновку.

Позивач зазначає про те, що з метою досудового врегулювання спору 20.08.15р. останнім було надіслало на юридичну адресу відповідача кур'єрською доставкою листа з вимогами:

1. Замінити пошкоджену головку блока циліндрів двигуна трактора NewHolland T8040 своїми силами i за свій рахунок та відновити нормальну роботу двигуна трактора NewHolland T8040 протягом п'яти днів.

2. Повернути грошові кошти сплачені позивачем на користь відповідача згідно до рахунків №546 від 29.04.15р., № 547 від 30.04.15р., а також від 22.07.15р. за № сф-000001083 та № 1063 від 20.07.15р. на загальну суму 34 774,50 грн.

25.08.15р., з огляду на відсутність реакції відповідача, позивач повідомив відповідача телеграфом про те, що 28.08.15р. об 8-00 год. буде проведено спільне дефектування двигуна з ТОВ з ІІ "НовоФарм". В той же час, відповідач на спільне дефектування не з'явився та жодним чином не відреагував.

Позивач звертає увагу суду, що в ході дефектування двигуна було виявлено суттєвий вихід з ладу основних його вузлів, що потребувало додаткового капітального ремонту, а не поточного. ТОВ з ІІ "НовоФарм" виконало роботи з технічного сервісу та здійснила капітальний ремонт двигуна, про що було складено акт виконаних робіт № ОУ-ПД1-04930 від 03.09.15р. та видаткові накладні № РН-ПД1-0027733 та № РН-ПД1-0024176 від 03.09.15р. Таким чином, на усунення недоліків виконаної відповідачем роботи, позивач залучив третю особу - ТОВ з ІІ "НовоФарм", витратив 227 448,34 грн., про що свідчать платіжні доручення № 166, 167, 168, 170 від 02.09.15 р., платіжне доручення № 1490 від 03.09.15р. та платіжне доручення № 1552 від 09.09.15р.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на ст.ст. 22, 614, 623 Цивільного кодексу України та ст. 226 Господарського кодексу України позивач зазначає про те, що відповідач відмовився виконувати гарантійні зобов'язання чим порушив зобов'язання за Додатковою угодою до Договору №18/02-2, внаслідок чого позивач був вимушений залучати третю особу для ремонту техніки. У зв'язку з цим позивач i зазнав збитків у poзмірі витрачених коштів, які б він не витратив, у випадку належного виконання відповідачем гарантійних зобов'язань. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню збитки у розмірі 227 448,34 грн.

Kpім того позивач зазначає про те, що відповідач отримав кошти за послуги та товари, які повинні бути виконані та надані безкоштовно, зважаючи на зобов'язання гарантійного обслуговування, та з огляду на наступне.

Посилаючись на п. 1 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин", п. 2.5. Договору № 18/02-2 та п. 3.4. Додаткової угоди до Договору №18/02-2 позивач зазначає про те, що відповідач повинен був усунути недоліки у роботі двигуна техніки, що перебував на гарантії власними силами та за власний кошт. З огляду на те, що форсунки у кількості 6 штук на двигун трактора NewHolland T8040 були придбані та встановлені під час капітального ремонту двигуна відповідачем згідно до видаткової накладної від 02.03.15р. за № 54, то наступний ремонт форсунок та заміна їх складових частин в межах гарантійного строку, повинні були здійсненні за рахунок відповідача. Таким чином, відповідач зобов'язаний повернути позивачу сплачену вартість робіт та запасних частин згідно до рахунків на оплату № 546 від 29.04.15р. на суму 20280,00грн. та № 547 від 30.04.15р. на суму 6 870,00 грн. Рахунки були оплачені позивачем платіжним дорученням № 849 від 30.04.15р.

15.07.15р. у зв'язку з тим, що робота двигуна супроводжувалась не властивою для двигуна голосною роботою, був знятий та переданий на діагностику турбокомпресор двигуна, про що був складений акт.

17.07.15р. на двигун трактора New Holland T8040 був встановлений турбокомпресор по гарантії.

В той же час, як зазначає позивач, відповідач виставив рахунки на запасні частини (рахунок №1063 від 20.07.15р. відповідно на загальну суму 39 34,50 грн.). З огляду на необхідність проведення робіт позивач був вимушений оплатити вищезазначені рахунки. Таким чином, позивачем було зайво сплачено грошові кошти у cyмі 31 084,50 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд:

1. Визнати недійсним пункт 2.4. Договору № 18/02-2 укладеного між позивачем та відповідачем.

2. Стягнути з відповідача на користь позивача збитки у сумі 227 448,34 грн.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача надмірно сплачені кошти у cyмi 31 084,50 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним пункту 2.4. Договору № 18/02-2 укладеного між сторонами, відповідач зазначає про те, що не вказаний пункт Договору № 18/02-2 не суперечить нормам чинного законодавства та укладений з власного волевиявлення сторін. При укладенні Договору № 18/02-2, сторонами дотримано вимоги щодо істотних його умов, а факт виконання сторонами умов Договору не заперечується позивачем, тобто спірний Договір № 18/02-2 був спрямований на настання правових наслідків, обумовлених ним. Kpiм того, позивачем не обґрунтовано яким чином наявність п. 2.4 Договору № 18/02-2 порушує його права та як може вплинути на виконання/невиконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідач зауважує, що позивач придбав техніку не у відповідача, тобто останній лише повинен надавати послуги з ремонту техніки та запчастин у зв'язку з чим дія Закону України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин" не може розповсюджуватись на відповідача як виконавця послуг, а не дилера та розповсюджувача (конкретно у даному спорі) сільгосптехніки.

Відповідач звертає увагу суду, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з пропозиціями внести зміни до спірного пункту Договору № 18/02-2, тобто позивач навіть не намагався у позасудовому порядку вирішити це питання.

Твердження позивача щодо спричинення відповідачем збитків в cyмi 227 448,34 грн. з підстав невиконання відповідачем умов Договору № 18/02-2 є необґрунтованими та не доведеними позивачем з огляду на наступне:

Посилаючись на ст.ст. 22, 611 Цивільного кодексу України та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України відповідач зазначає про те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено письмовими доказами порушення відповідачем умов Договору № 18/02-2, оскільки текст вказаного договору та додаткова угода № б/н від 18.02.15р. не містять індивідуальних ознак двигуна трактора, який підлягав ремонту.

Відповідач зауважує, що за умовами п. 1.1 Договору № 18/02-2 позивач (замовник) дає доручення, а відповідач (виконавець) зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту техніки позивача (замовника), перелік якої наведений у списку позивача (замовника), із зазначенням у ньому номерів, типів та моделей машин (технічних засобів), державних номерних знаків, місця їх знаходження. Однак, позивачем не додано до матеріалів справи доручення позивача адресоване відповідачу на ремонт двигуна трактора із зазначенням у ньому номеру, типу та модель машини (технічного засобу), індивідуальних ознак, місця знаходження трактору, й не додано доказав надіслання та вручення такого доручення відповідачу. Таким чином, відповідач вважає, що враховуючи подані позивачем матеріали, неможливо зрозуміти з яких підстав останній вирішив, що збитки спричинені позивачу, виникли саме з підстав невиконання відповідачем умов Договору №18/02-2:

- позивачем додано до позовної заяви лист від 20.08.15р. за № 46 та докази його відсилання відповідачу (фіскальний чек й опис), але відповідач не отримував будь-яких письмових звернень позивача в зв'язку з чим вважає доводи про невиконання власних зобов'язань - надуманими та безпідставними.

- з предмету додаткової угоди від 18.02.15р. також неможливо встановити ремонт якого двигуна та якого трактору здійснювався сторонами та чи має він відношення до трактору New Holland T8040, який зазначається у тексті позовної заяви, а відтак, не зрозуміло з яких підстав позивач пов'язує зазначений у додатковій угоді гарантійний термін з ремонтом вищевказаного трактору.

Відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до рахунку № 158 від 18.02.15р. та акту від 27.02.15р. за № 51 відповідачем здійснено для позивача ремонт двигуна, ремонт головки, полірування коленвала, перевірка блока та ремонт, перевірка турбіни та ремонт, установка та запуск, виїзд фахівця в господарства, однак, це свідчить про виконання відповідачем для позивача послуг з ремонту згідно вищевказаних договорів й рахунку на оплату, однак, не підтверджує, що ці роботи проводились внаслідок поломки саме двигуна трактору New Holland T8040, як зазначає позивач. Відсутність у доданих позивачем до позову документах індивідуального номеру двигуна не дає змогу його ідентифікувати та встановити його автентичність й факт його неодноразового ремонту. Отже, як вважає відповідач, позивачем не доведено як факт понесення збитків, так i причинно-слідчий зв'язок між діями відповідача та понесеними, в зв'язку з цим, позивачем збитками.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на той факт, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних ociб та фізичних ociб - підприємців станом на 15.01.16р. видами діяльності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НоваФарм" є:

- вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур i насіння олійних культур,

- допоміжна дiяльнicть у рослинництві;

- діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами,

- оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням i кормами для тварин,

- оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткування (основний),

- неспеціалізована оптова торгівля.

Отже, ТОВ з II "НовоФарм" не має достатнього рівня кваліфікації та законних підстав для надання послуг з ремонту будь-якої техніки, а отже, не зрозуміло яким чином останній визначав як ціну робіт, так i ціну використаних матеріалів та яким чином взагалі визначалась суть поломки двигуна трактора New Holland T8040 й ким вчинені дії з усунення цієї поломки та яким чином.

За змістом п. 37 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 11.11.02р. за № 792 та зареєстровані у Міністерстві юстиції України 17.02.03р. за № 122/7443, викладено перелік вимог до складання акту приймання-передачі дорожньо-транспортного засобу, а саме Акт передання-прийняття дорожньо-транспортного засобу після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту (додаток 3) складається у двох примірниках. В акті зазначаються:

1) місце і дата складання акта;

2) найменування та місцезнаходження (місце проживання) підприємства (підприємця), що надало послуги;

3) посада, прізвище, ім'я та по-батькові особи, відповідальної за передачу ДТЗ (його складових) після ремонту;

4) прізвище, ім'я та по-батькові власника транспортного засобу чи його представника, який діє за довіреністю власника (у цьому разі зазначаються дані довіреності);

5) реєстраційні дані ДТЗ;

6) показання лічильника пробігу на спідометрі (тахографі);

7) наявність пломб на каналах доступу до показань лічильника пробігу на спідометрі (тахографі) та інших пломб, установлених Виконавцем;

8) відповідність наданих послуг умовам договору;

9) найменування, номери, кількість і технічний стан складових частин і матеріалів, які повертаються Замовнику;

10) кількість пального в баках;

11) марки моторної і трансмісійної олив, а також інших експлуатаційних рідин (у разі надання послуг з їхньої заміни чи поповнення);

12) укомплектованість ДТЗ із зазначенням наявності запасного колеса, магнітофона, радіоприймача, припалювала й інших легкознімних складових;

13) перелік експлуатаційних документів;

14) скріплені печаткою Виконавця підписи осіб, які підтверджують факт передання-прийняття ДТЗ (його складових).

Отже, як зауважує відповідач, в акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) повинні бути конкретно та чітко вказані всі види як наданих послуг, так і виконаних робіт й навіть матеріали, які повертаються замовнику, але з акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.09.15р. за № ОУ-ПД1-04930 вбачається, що для позивача ТОВ з II "НовоФарм" начебто надано наступні послуги:

- капітальний ремонт двигуна на суму 16 891,25 грн. без ПДВ;

- пробіг сервісного автомобіля на суму 875,00 грн. без ПДВ;

- зняття або установка двигуна на суму 2 925,00 грн. без ПДВ;

- відшкодування витратних матеріалів на суму 260,00 грн. без ПДВ;

- мийка, очищення від бруду на суму 357,50 грн. без ПДВ;

- інші роботи з ремонту трактора на суму 1 000,00 грн. без ПДВ,

однак, які саме роботи маються на увазі під графою «інші роботи з ремонту трактора на суму 1000,00грн. без ПДВ» відповідачу не зрозуміло.

До того ж, надані ТОВ з II "НовоФарм" для позивача послуги суперечать навіть доводам позивача викладеним у позовній заяві, оскільки як у тексті позову, так і в доданих самим позивачем до позову документах останній зазначає про поломку головки блоку двигуна, тоді як відповідно до вищевказаного акту ТОВ з II "НовоФарм" начебто здійснено капітальний ремонт двигуна.

Враховуючи факт недоведеності позивачем надання відповідачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Михайлівське Плюс" гарантії щодо роботи двигуна трактора New Holland T8040, відповідач вважає i безпідставними вимоги щодо повернення надмірно сплачених позивачем коштів в сумі 31 084,50 грн., які фактично отримувались відповідачем за отримані позивачем матеріали згідно договору поставки № 18/02-1 від 18.02.15р. i навіть у позовній заяві факт отримання цих матеріалів позивачем не заперечується.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Вимоги позивача щодо визнання недійсним пункт 2.4. Договору № 18/02-2 укладеного між позивачем та відповідачем задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України ).

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір відповідно до цивільного законодавства України є різновидом правочину.

А згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи з положень ст. 215 Цивільного кодексу України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України в п. 2 постанови № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.13р., правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного Кодексу України, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України зазначено про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, підставою недійсності правочину в звязку з невідповідністю його вимогам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, є саме суперечність змісту цього договору положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Що стосується відсутності в договорі встановлених законодавством істотних умов, необхідних для його укладення, то зазначені обставини, є підставою вважати такий договір неукладеним (таким, що не відбувся), що в свою чергу виключає підстави недійсності цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.13р. передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Господарський суд звертає увагу на той факт, що відповідно до п. 6.4. та п. 6.5. Договору №18/02-2 зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді до цього Договору або у чинному законодавстві України. Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до спірного пункту Договору № 18/02-2. Крім того, позивачем не обґрунтовано яким чином наявність п. 2.4. Договору № 18/02-2 порушує його права та як може вплинути на виконання або невиконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Матеріалами справи підтверджено та позивачем не заперечено того факту, що позивач добровільно здійснював оплату за Договором № 18/02-2. Таким чином, господарський суд вважає, що надані письмові докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують прийняття позивачем умов Договору № 18/02-2, тобто вчинені позивачем дії (оплати за виконані роботи) свідчать про схвалення умов спірного Договору, що унеможливлює визнання п. 2.4. Договору № 18/02-2 недійсним з підстав, на які посилається позивач.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин" технічний сервіс - це комплекс робіт та послуг із забезпечення покупців сільськогосподарськими машинами, ефективного використання та підтримання їх у справному стані протягом всього періоду експлуатації. Тобто, вказаний Законом України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин" сервіс відносить до правовідносин між сторонами у випадку продажу та надання технічного сервісу. Щодо спірних правовідносин, то за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір № 18/02-2 є договором про надання послуг, відповідно до умов ст. 901 Цивільного кодексу України, за яким одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Надавши правову оцінку спірному пункту та Договору № 18/02-2 в цілому, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки вищевказаний Договір був підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності в силу вільного волевиявлення учасників договору відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, із досягненням згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується виконанням сторонами зобов'язань по цьому договору, що свідчать про схвалення Договору в цілому.

Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності у позові підстав для визнання недійсним п. 2.4. Договору № 18/02-2, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача щодо стягнення збитків у сумі 227 448,34 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Майнова шкода (збитки) це виражене в грошовій сумі будь-яке зменшення наявного майна та інше ураження майнового інтересу однієї особи, заподіяне протиправною дією іншої особи. Саме грошовий вираз майнової шкоди називають збитками.

Відповідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наведено також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, у відповідності з якою під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В силу ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Принцип належності та допустимості доказів, встановлений у ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, полягає у тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договорів та обставини справи, господарський суд вважає, що позивачем не доведено як факт понесення збитків, так i причинно-слідчий зв'язок між діями відповідача та понесеними, в зв'язку з цим, позивачем збитками, оскільки:

По-перше, відсутність у доданих позивачем до позову документах індивідуального номеру двигуна не дає змогу його ідентифікувати та встановити його автентичність й факт його неодноразового ремонту.

Так, відповідно до Договору № 18/02-2 та Додаткової угоди до нього не можливо ідентифікувати техніку на яку розповсюджується дія гарантії на виконані роботи, оскільки позивач не надав суду передбачений п. 1.1. Договору № 18/02-2 список в якому визначений перелік техніки із зазначенням у ньому номерів, типів та моделей машин (технічних засобів), державних номерних знаків, місця їх знаходження.

Відповідно до Акту надання послуг № 51 від 27.02.15р. (а.с.29), який складений на підставі Договору № 18/02-2 та Додаткової угоди до нього, не можливо ідентифікувати двигун який ремонтувався. Суд звернув увагу також на той факт, що в Акті надання послуг № 51 від 27.02.15р. зазначено про те, що позивач претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Крім того, відповідно до Акту виконання гарантійних ремонтних робіт № 1 від 17.03.15р. (а.с.30) проводилися роботи по ремонту форсунки трактора МХ-310, а позивач вказує на збитки понесені на ремонт трактора New Holland T8040. Суд звернув увагу також на той факт, що зазначені в Акті виконання гарантійних ремонтних робіт № 1 від 17.03.15р. проводились на підставі Договору поставки № 18/02-1 від 18.02.15р. та позивач претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

По-друге, позивач викладаючи свої позовні вимоги посилається на трактор New Holland T8040, який належить останньому на праві власності, що підтверджує свідоцтво про реєстрацію машини АБ № 586642 (а.с.54). Відповідно до вказаного свідоцтва про реєстрацію машини марка - New Holland T8040, двигун - 46850962.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до Акту технічного огляду №18.08.2015 від 18.08.15р. (а.с.36) модель техніки - трактор New Holland T8040, двигун - 6ТА9005, а відповідно до Акту приймання двигуна від 28.08.15р. (а.с.43) модель техніки - Case New Holland, двигун - 73125783.

Крім того, твердження позивача стосовно того, що останньому належить на право власності лише один трактор - New Holland T8040 підтверджується належними доказами, але спростовується той факт, що позивач користується лише ним, оскільки в матеріалах справи містяться докази того, що використовується також трактор МХ310.

По-третє, відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-ПД1-04930 від 03.09.15р. (а.с.44), роботи були виконані на підставі договору №Н-264 YR-12 від 20.12.11р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НоваФарм" надає позивачу послуги по ремонту та технічному обслуговуванню сільськогосподарської техніки позивача. Вказаний Договір, як зауважив позивач, з урахуванням Додаткової угоди № 3 від 30.12.14р. є чинним.

Господарський суд звертає увагу на той факт, що у зазначеному договорі №Н-264 YR-12 від 20.12.11р. також не має посилання на те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НоваФарм" є підприємством, яке здійснює технічний сервіс сільськогосподарських машин згідно з Законом України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин".

Крім того, якщо Договір №Н-264 YR-12 від 20.12.11р. є діючим та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НоваФарм" надає позивачу передбачені вказаним Договором послуги є незрозумілими підстави укладання спірного Договору з відповідачем та оскарження п. 2.4. спірного Договору.

Господарський суд звертає увагу також на той факт, що в Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-ПД1-04930 від 03.09.15р. не зазначено якому двигуну був проведений капітальний ремонт, тобто не можливо ідентифікувати двигун. Також не можливо розібрати які саме роботи були проведені трактору ("інші роботи з ремонту трактора - 1 000 грн.") та якому саме трактору вони проводились.

По-четверте, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних ociб та фізичних ociб - підприємців (а.с.66-69) видами діяльності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НоваФарм" є:

- вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур i насіння олійних культур,

- допоміжна дiяльнicть у рослинництві;

- діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами,

- оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням i кормами для тварин,

- оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткування (основний),

- неспеціалізована оптова торгівля.

При цьому, ч. 2 ст. 22 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що виконавцями технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів є суб'єкти господарювання, які відповідають таким вимогам:

- мають власні або орендовані засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають установленим законодавством вимогам;

- роботи з технічного обслуговування і ремонту здійснює персонал необхідного рівня професійної кваліфікації відповідно до видів цих робіт;

- мають виробничі споруди, засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають встановленим законодавством вимогам.

Враховуючи вищезазначені види діяльності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НоваФарм" господарський суд вважає, що останній не має достатнього рівня кваліфікації та законних підстав для надання послуг з ремонту будь-якої техніки, а отже, суду не зрозуміло яким чином останній визначав як ціну робіт, так i ціну використаних матеріалів та яким чином взагалі визначалась суть поломки двигуна трактора й ким вчинені дії щодо усунення цієї поломки та яким чином.

По-п'яте, позивач не надав суду жодного доказу того, що на адресу відповідача було направлено повідомлення про день, час та місце здійснення відбору зразків палива для проведення необхідної експертизи. Таким чином, позивачем були порушені вимоги щодо відібрання зразків, оскільки такі відбори повинні проводиться за участю обох сторін, а у випадку не явки попередженої сторони, за участю незалежної організації.

Враховуючи факт недоведеності позивачем надання відповідачем гарантії щодо роботи двигуна 46850962 трактора New Holland T8040, господарський суд вважає i безпідставними вимоги щодо повернення надмірно сплачених позивачем коштів в сумі 31 084,50 грн., які фактично отримувались відповідачем за отримані позивачем матеріали згідно договору поставки № 18/02-1 від 18.02.15р.

На підставі вищевикладеного, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 22, 203, 207, 215, 626, 627, 638 Цивільного кодексу України, Законом України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин", ч. 2 ст.22 Закону України "Про автомобільний транспорт", ст.ст. 179, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 12.02.16р.

Суддя ОСОБА_4