КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа№ 910/10031/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

за участю представників сторін:

Від позивача: Безрода Р.С., Миколасюк Р.А. - представники за довіреністю;

Від відповідача: представник не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2"

на рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2015 року

у справі № 910/10031/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОЗДОББУД"

до Публічного акціонерного товариства "Трест

Київпідземшляхбуд-2"

про стягнення 243 439, 03 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВОЗДОББУД" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" про стягнення 243 439, 03 грн., з яких 234 316,04 грн. інфляційних втрат, 9 122,99 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 4 від 04.02.2013 року щодо оплати за виконані позивачем оздоблювальних робіт, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/1486/15-г, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року № 910/1486/15-г та Постановою Вищого господарського суду України від 23.09.2015 року у справі № 910/1486/15-г. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 234 316,04 грн. інфляційних втрат, 9 122,99 грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.10.2015 року у даній справі позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Відповідач до суду апеляційної інстанції двічі не з'явився, однак двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія прийшла до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки воно є необгрунтованим та представником відповідача не надано жодного доказу про неможливість явки представника у судове засідання суду апеляційної інстанції. Крім того, відповідач не позбавлений права направити іншого представника у судове засідання, як це передбачено ст. 28 ГПК України.

У пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року N 18 зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників позивача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Трест Київпідземшляхбуд-2" (Генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київздоббуд" (Пірядник) було укладено Договір № 4, за умовами якого Підрядник за дорученням Генпідрядника зобов'язується своїми силами і засобами, на свій ризик, з матеріалів Генпідрядника та відповідно до проектної документації і державних будівельних норм і правил виконати та здати Генпідряднику комплекс оздоблювальних робіт по об'єкту "Забудова 6-го мікрорайону житлового масиву Осокорки-Північні в Дарницькому районі м. Києва Житловий будинок № 5, секції № 1, № 3".

З рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/1486/15-г, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року № 910/1486/15-г та Постановою Вищого господарського суду України від 23.09.2015 року у справі № 910/1486/15-г, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВОЗДОББУД" належним чином виконало свої зобов'язання за договором, тоді як Публічним акціонерним товариством "Трест Київпідземшляхбуд-2" не виконано обов'язки за договором щодо оплати за виконані позивачем оздоблювальні роботи, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість 1 482 584,09 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З позовної заяви вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВОЗДОББУД" просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" 234 316,04 грн. інфляційних втрат та 9 122,99 грн. 3 % річних, за період з 16.01.2015 року по 17.04.2015 року, враховуючи часткову сплату Публічним акціонерним товариством "Трест Київпідземшляхбуд-2" у березні 2015 року суму основного боргу в розмірі 130 000,00 грн.

Судова колегія, перевіривши період нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних, що є предметом спору у даній справі, а саме з 16.01.2015 року по 17.04.2015 року, та нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, які були предметом спору у справі № 910/1486/15-г, встановила, що періодом нарахування позивачем інфляційних втрат у справі та 3 % річних у справі № 910/1486/15-г є з травня 2013 року по 15.01.2015 року.

Отже, в зазначених вище справах періоди нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є різними.

Крім того, судова колегія, перерахувавши розмір інфляційних втрат та 3 % річних, приходить до висновку про те, що вони були нараховані позивачем лише на суму основного боргу, за виключенням часткової сплати відповідачем суми основного боргу, у зв'язку з чим судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 234 316,04 грн. інфляційних втрат та 9 122,99 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному розмірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності, судовою колегією до уваги не беруться, як необґрунтовані.

Перерахувавши розмір інфляційних втрат та 3 % річних, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 234 316,04 грн. інфляційних втрат та 9 122,99 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному розмірі.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2015 року у справі № 910/10031/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/10031/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова