ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 911/39/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Екоіл, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Українська зернова компанія Грейнкор, Київська обл., с. Синява

про стягнення 208 979,17 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.12.2015)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю ТД Екоіл (далі-ТОВ ТД Екоіл/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Українська зернова компанія Грейнкор (далі ТОВ Українська зернова компанія Грейнкор/відповідач) про стягнення з відповідача 208 979, 17 грн, з яких: 206 213,65 грн заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №16092015/1 від 16.09.2015, а також 1 322,03 грн 3% річних, 1 443,49 грн інфляційних втрат.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.01.2016 порушено провадження у справі №911/39/16 та призначено її до розгляду 01.02.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.02.2016 розгляд справи відкладено 09.02.2016, у звязку з неприбуттям у судове засідання представника відповідача.

08.02.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на відсутність відповідальних за розрахункові операції працівників.

Враховуючи недоведеність відповідачем неможливості направлення у судове засідання з розгляду даної справи уповноваженої особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду даної справи.

Поряд з тим, як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

У судове засідання 09.02.2015 представник відповідача не прибув.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

16.09.2015 між ТОВ ТД Екоіл (далі-постачальник) та ТОВ Українська зернова компанія Грейнкор (далі-покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №16092015/1 (далі-договір), відповідно до положень якого постачальник зобовязується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом «товар», найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. п. 1.5., 2.1., 2.2., 2.4., 3.1. та 6.1. договору умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Іноктермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, повязаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають зі умов цього договору.

Товар поставляється погодженими партіями, у відповідності із заявками покупця на поставку тої чи іншої партії товару.

Поставка товару здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів з дати зарахування грошових коштів (100% оплата за товар) на банківський рахунок постачальника, згідно з умовами цього договору.

Товар вважається переданий постачальником і прийнятий покупцем по якості відповідно до технічних умов і інших нормативно-технічних актів (паспорт, сертифікат заводу-виробника) з урахуванням умов «Інструкції з контролю якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №271/121 від 04.06.2007.

Загальна ціна цього договору визнається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє по 31.12.2015, а в частині розрахунків до їх повного проведення.

23.09.2015 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поставки нафтопродуктів №16092015/1 від 16.09.2015 , за умовами якої постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар по цінам та в кількості, що визначені сторонами, а саме: дизельне паливо кількістю 23 827 літрів на загальну суму 346 682,85 грн.

Судом встановлено, що позивач свої обовязки за договором виконав належним чином, поставивши відповідачу дизельне паливо класу С кількістю 23 827 літрів вартістю 356 213,65 грн, що підтверджується скріпленою підписами сторін видатковою накладною №216 від 29.09.2015, а також підписами та відбитками печаток сторін на товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) №29092015-1 від 29.09.2015. Копії зазначених первинних документів містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору.

Втім, як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконав свої зобовязання за договором, частково сплативши 150 000,00 грн вартості поставленого товару, у той час як решта грошового зобовязання залишилась не виконаною, а тому розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 206 213,65 грн.

В обгрунтування відповідного розміру заборгованості позивачем надано довідку ПАТ КБ «Приватбанк» №298103451_1 від 08.02.2016, відповідно до якої за період з 29.09.2015 по 08.02.2016 відповідачем крім проведеної 29.09.2015 оплати згідно договору №16092015/1 від 16.09.2015 у розмірі 150 000,00 грн. інших коштів на рахунок позивача сплачено не було.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за поставлений товар згідно видаткової накладної №216 від 29.09.2015 за договором не провів, позивач просить суд стягнути з ТОВ Українська зернова компанія Грейнкор, зокрема, 206 213,65 грн заборгованості по оплаті вартості товару згідно договору.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 712 та ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1 від 23.09.2015 сторонами передбачено умови оплати: 50% вартості товару (173 341,43 грн) передоплата, відповідно до рахунку-фактури, 50% (173 341,43 грн) гарантований платіж протягом 5 (пяти) банківський днів з дати відвантаження товару, що вказується у видаткових накладних.

Таким чином, здійснення позивачем на користь відповідача поставки товару згідно видаткової накладної №216 від 29.09.2015 та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №29092015-1 від 29.09.2015 за договором, підписання відповідачем означених первинних документів без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем такого товару та породжує для останнього обовязок по його оплаті у повному обсязі до 06.10.2015 включно.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи те, що станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленого позивачем товару у повному обсязі не оплатив, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 206 213,65 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за видатковою накладною №216 від 29.09.2015 згідно договору підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з останнього 1 322,03 грн 3% річних та 1 443,49 грн інфляційних втрат, нарахованих на 206 213,65 грн заборгованості за період з 07.10.2015 по 23.12.2015.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат, обрахованих судом в межах визначеного позивачем періоду, становить 2 886,99 грн, а суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 1 443,49 грн інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, враховуючи, що розмір заявлених до стягнення 3% річних, обрахованих судом за вказаний позивачем період, є арифметично вірним, суд дійшов висновку обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 322,03 грн 3% річних, та відповідно задоволення означеної вимоги.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Українська зернова компанія Грейнкор (06634, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Синява, вул. Заросянська, 12-А, ідентифікаційний код 38392926) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Екоіл (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 3, ідентифікаційний код 38966462) 206 213 (двісті шість тисяч двісті тринадцять) грн 65 коп. заборгованості, 1 322 (одну тисячу триста двадцять дві) грн 03 коп. 3% річних, 1 443 (одну тисячу чотириста сорок три) грн 49 коп. інфляційних втрат та 3 134 (три тисячі сто тридцять чотири) грн 69 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 15.02.2016.

Суддя В.А. Ярема