КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/18041/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Майструка Є.С. - дов. №3818/18 від 16.12.2015 р.

від відповідача Жигальської Ю.Ю. - дов. №ГН-22-Ю/2016 від 04.01.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «ВУСО»

на рішення господарського суду міста Києва

від 10.08.2015 р. (суддя Цюкало Ю.В.)

у справі №910/18041/15

за позовом Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «АХА Страхування»

(далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»)

до Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «ВУСО»

(далі - ПрАТ «СК «ВУСО»)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2015 р. у справі №910/18041/15 позов задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» 4 201,07 грн. страхового відшкодування, 1 827,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення є неправосудним, незаконним, необґрунтованим, упередженим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції не дотримано положень ст. 64 ГПК України щодо надсилання відповідачу ухвали про порушення провадження у справі, відтак скаржнику не було відомо про розгляд справи, порушено вимоги ст. 77 ГПК України щодо відкладення розгляду справи у разі неявки в судове засідання представника сторони. Так, скаржник не заперечує свого обов'язку відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, проте вважає, що відповідач не повинен відшкодовувати ремонт датчика паркування, який не входить до базової комплектації пошкодженого в ДТП автомобіля. Крім цього, скаржником до прийняття оскарженого рішення сплачено позивачу 1 509,44 грн. страхового відшкодування, тому за його розрахунком судом могло бути стягнуто з нього страхове відшкодування в розмірі 1 017,94 грн., хоча фактично він визнав би стягнення 596,71 грн. тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 р. відповідачу відновлено строк апеляційного оскарження рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 р. у справі №910/18041/15, апеляційну скаргу прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М., та призначено до розгляду на 08.12.2015 року.

На підставі розпорядження виконуючого обов'язки керівника апарату від 08.12.2015 р. №09-52/1426/15 проведено повторний автоматизований розподіл справи №910/18041/15, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Алданова С.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 р. у справі №910/18041/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 12.01.2016 р., проте, 12.01.2016 р. розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. розгляд справи призначено на 09.02.2016 року.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник відповідача (апелянта) доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, зазначивши, що відповідачем до прийняття оскарженого рішення сплачено позивачу 1 509,44 грн. страхового відшкодування, просив оскаржене рішення за наведених в скарзі підстав скасувати частково та прийняти нове, яким стягнути з відповідача суму страхового відшкодування на розсуд суду.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, підтвердив отримання від відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 1 509,44 грн., натомість просив рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ПрАТ «СК «АХА Страхування» з вимогами до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення 4 201,07 грн. страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення Правил дорожнього руху України водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, відтак до позивача на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України перейшло право регресної вимоги до відповідача тощо.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог й прийняв рішення про їх задоволення в повному обсязі.

Постановляючи оскаржене рішення місцевий суд встановив, що 17.12.2013 р. між позивачем (страховиком) та його страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Skoda Octavia» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль «Skoda Octavia») на випадок заподіяння збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В результаті страхового випадку, який мав місце 13.11.2014 р., автомобіль «Skoda Octavia» було пошкоджено, тому позивачем перераховано страхове відшкодування в розмірі 4 201,07 грн. Судом встановлено, що згаданий автомобіль пошкоджено з вини особи, цивільно-правову відповідальність якої застраховано відповідачем, а відтак на підставі приписів ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України місцевий суд вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції частково.

Так, як встановлено матеріалами справи, 17.12.2013 р. між позивачем (страховиком) та ОСОБА_4 (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту НОМЕР_4 (далі - Договір добровільного страхування), за умовами якого застраховано пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобіля «Skoda Octavia» майнові інтереси страхувальника.

Відповідно до відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №9462227 13.11.2014 р. по вул. Луначарського в м. Запоріжжя ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2 (далі - автомобіль «Renault»), рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці та допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia» й пошкодження згаданого автомобіля. Ці обставини підтверджуються виданою органами МВС України довідкою.

Згідно ремонтної калькуляції №1.001.14.1 від 19.11.2014 р. вартість завданої власнику автомобіля «Skoda Octavia» шкоди складає 5 095,96 грн., згідно рахунку НОМЕР_3 від 20.11.2014 р. (складено ТОВ «Агротехкомплект») вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 5 095,44 грн., відповідно до страхового акту №1.001.14.18155/VESKO33270 від 02.12.2014 р. та розрахунку страхового відшкодування до нього, складеними позивачем, розмір цього відшкодування за мінусом франшизи в розмірі 895,00 грн. визначено в сумі 4 201,07 грн.

У відповідності до наявного в матеріалах справи платіжного доручення №144 555 від 03.12.2014 р. позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 201,07 грн. на рахунок ТОВ «Агротехкомплект».

Положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Такою особою в даному випадку є винний у скоєнні ДТП водій автомобіля «Renault» ОСОБА_5, якого постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08.12.2014 р. у справі №333/9165/14-п визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Страхувальник (у даному випадку власник автомобіля «Skoda Octavia»), який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача (водія автомобіля «Renault») й строк такої вимоги починає спливати в момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика (ПрАТ «СК «АХА Страхування») переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача.

Таким чином, права та обов'язки страхувальника позивача (власника автомобіля «Skoda Octavia»), в тому числі право вимоги до особи, яка визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди, перейшли до його страховика - до ПрАТ «СК «АХА Страхування» в межах здійсненої ним виплати в розмірі 4 201,07 грн.

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду, тобто бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Renault» застраховано в ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі полісу №АІ/209902 від 31.05.2014 р. з терміном дії до 30.05.2015 р. (витяг з інформаційної бази МТСБУ в матеріалах справи) та лімітом відповідальності за заподіяну майну третій особі шкоду в розмірі 50 000,00 грн., франшизою в розмірі 0,00 грн. Таким чином, відповідач є особою, на яку згідно згаданого полісу покладено обов'язок з відшкодування завданої під час експлуатації автомобіля «Skoda Octavia» в момент ДТП шкоди на суму 4 201,07 грн.

Разом з тим, з доданої відповідачем до апеляційної скарги копії платіжного доручення №9229 від 05.08.2015 р. видно, що до прийняття оскарженого рішення у даній справі ПрАТ «СК «ВУСО» частково сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 1 509,44 грн., наведене підтверджено й представниками сторін в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 1 509,44 грн., останній зобов'язаний відшкодувати позивачу 2 691,63 грн. (4 201,07 грн. - 1 509,44 грн. = 2 691,63 грн.), відтак доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, а позов підлягає задоволенню лише на суму 2 691,63 грн.

Доводи апелянта про те, що відповідач не повинен відшкодовувати ремонт датчика паркування, оскільки він не входить до базової комплектації пошкодженого у ДТП автомобіля, суд апеляційної інстанції вважав безпідставними, адже на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України виплативши страхове відшкодування за умовами договору добровільного страхування страховик, у даному випадку позивач, набуває права зворотної вимоги в сумі страхового відшкодування в межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Як видно з матеріалів справи, позивачем при виплаті страхового відшкодування своєму страхувальнику в розмірі 4 201,07 грн. було вирахувано франшизу в сумі 895,00 грн.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 р. за наслідками перегляду постанови Вищого господарського суду України від 10.12.2014 р. у справі №910/7163/14.

Посилання скаржника на недотримання місцевим судом положень ст. 64 ГПК України щодо надсилання відповідачу ухвали про порушення провадження у справі та порушення вимог ст. 77 ГПК України щодо відкладення розгляду справи у разі неявки в судове засідання представника сторони не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, за змістом ст. 64 ГПК, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення ПрАТ «СК «ВУСО» місцевим судом про дату, час та місце розгляду справи, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, неявку представників сторін суд першої інстанції вважав такою, що не перешкоджала вирішенню спору по суті. З цим погоджується й суд апеляційної інстанції тим більше, що наведені обставини не є підставою для скасування оскарженого рішення.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із рішенням місцевого суду в частині задоволення позову на суму 1 509,44 грн., яку сплачено відповідачем до прийняття рішення, відтак вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в позові. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Щодо решта оскарженого рішення, апеляційний господарський суд вважає його законним, обґрунтованим обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, відтак й часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково, рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 р. у справі №910/18041/15 в частині задоволення позову про стягнення 1 509,44 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) 2 691 (дві тисячі шістсот дев'яносто одну) грн. 53 коп. страхового відшкодування, 1 170 (одну тисячу сто сімдесят) грн. 52 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В решті позову відмовити».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 722 (сімсот двадцять дві) грн. 08 коп.

Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/18041/15 повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

С.О. Алданова