КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа№ 925/1931/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Шевчук Л.Ю. (дов. №010-01/10307 від 19.12.2011 року);

від відповідача - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах

на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року

у справі №925/1931/15 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах, м. Черкаси

до закритого акціонерного товариства "Підприємство "Культтовари", м. Черкаси

про звернення стягнення на предмет застави на суму 350 795,01 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до закритого акціонерного товариства "Підприємство "Культтовари" про звернення стягнення на предмет застави на суму 350 795,01 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі №925/1931/15 позов задоволено частково. Суд вирішив шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави № 7208218, посвідченим 29.08.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 13991, а саме на камеру коптильну КК-4, яка розташована за адресою: м. Черкаси вул. Хоменка 19, стягнути із Закритого акціонерного товариства "Підприємство "Культтовари" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Черкасах 8 693 грн. 58 коп. процентів за користування кредитом. У решті позову відмовлено. Також, суд вирішив стягнути з Закритого акціонерного товариства "Підприємство "Культтовари" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Черкасах 130 грн. 50 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі №925/1931/15, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі №925/1931/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 10.02.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, відповідно до пп. 2.3.25 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016, автоматизованою системою здійснено заміну судді Рудченка С.Г. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року по справі № 925/1931/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Жук Г.А., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі № 925/1931/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г.

В судове засідання, призначене на 10.02.2016 року, з'явився представник позивача, надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, підтримав вимоги апеляційної скарги. Не заперечував щодо рознляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.08.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк за Договором, позивач у справі), яке перейменоване на ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах, та ЗАТ "Підприємство "Культтовари" (Позичальник, Боржник за Договором, відповідач у справі) було укладено Кредитний договір №7208К16 (далі за текстом - Кредитний договір) (а.с. 16-21), у відповідності до якого Банк відкриває Позичальникові не відновлювану кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов цього Договору, із кінцевим терміном погашення кредиту 19 серпня 2013 року.

Згідно з пунктом 3.2.6. Кредитного договору, процентна ставка за кредитом: 20 % річних.

Надалі між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, якими внесено зміни до умов Кредитного договору, зокрема: №7208К16-1 від 08.01.2009 року (а.с. 24), №7208К16-2 від 23.03.2009 року (а.с. 25), №7208К16-3 від 30.10.2009 року (а.с. 26), №7208К16-4 від 08.10.2010 року (а.с. 27).

Пунктом 3.5.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 08 січня 2009 року) визначено, що Позичальник сплачує Банкові проценти за користування Кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього договору, у Валюті Кредиту. Такі проценти за користування Кредитом нараховуються щомісяця, в останній Банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за Кредитом із розрахунку фактичної кількості днів Періоду нарахування Процентів за користування Кредитом на основі Банківського року у Валюті Кредиту і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа) на рахунок, зазначений у п. 3.8 цієї Угоди. Протягом цього періоду сплачуються Проценти за користування Кредитом за попередній місяць. Проценти за користування Кредитом за останній Період нарахування Процентів за користування Кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного Банківського дня після погашення Основного боргу за Кредитом.

У відповідності до Додаткової угоди від 08.10.2010 року сторонами було встановлено, що процентна ставка за Кредитом починаючи з 01.10.2010 року: 0,1% річних.

Відповідно до пункту 8.1. Кредитного договору цей договір залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов'язань за цим Договором.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.02.2010 року у справі №16/3163 (а.с. 44-46) за позовом публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах до закритого акціонерного товариства "Підприємство "Культтовари" про звернення стягнення на предмет іпотеки та предмет застави було стягнуто із ЗАТ "Підприємство "Культтовари" 2 858 200,00 боргу по кредиту, 367 302,95 грн. боргу по процентах за користування кредитом, 4452,00 грн. плати за управління кредитом, 38346,25 грн. пені за прострочення погашення кредиту, 20977,63 грн. пені за прострочення сплати процентів та 366,88 грн. пені за прострочення сплати комісії, що були нараховані станом на 07.12.2009, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 7208217 та на предмет застави: рефрижератори № 1, № 2, № 3 з холодильно - нагрівальними установками ВР-1М, камеру коптильну КК-4, закаточну машину КЗК79, що є предметом застави згідно з договором застави № 7208218, посвідченим 29 серпня 2008 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 13991.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.04.2010 року вказане рішення залишено без змін.

31.05.2010 року Господарським судом Черкаської області був виданий наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2010 року у справі № 16/3163 (а.с. 47).

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в іншому рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

За змістом ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Господарським судом у справі №16/3163 по спору між цими ж сторонами рішенням від 05.02.2010 року встановлені факти укладення сторонами Кредитного договору №7208К16 від 22.08.2008 року та Договору застави №7208Z18 від 29.08.2008 року, надання позивачем відповідачу кредиту по Кредитному договору №7208К16 від 22.08.2008 року та неповернення кредиту в установлені строки, та як наслідок звернення стягнення на предмет застави за цим Договором застави - камера коптильна КК-4 в кількості 1 шт. та стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом станом на 07.12.2009 року.

Враховуючи вищевикладене, в силу норми ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, встановлені місцевим судом факти при вирішенні спору №16/3163, не потребують повторного доказування.

Колегією суддів встановлено, що 29.07.2010 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Горбатюк Д.Л. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу Господарського суду Черкаської області №16/3163 від 31.05.2010 року по боржнику ЗАТ "Підприємство "Культтовари".

04.10.2010 року було винесено дві постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (окремо по рухомому та нерухомому майну боржника).

29.07.2015 року ДП "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України повідомив філію АТ "Укрексімбанк" у м. Черкасах про те, що 25.08.2015 року будуть проведені електронні торги з реалізації предмету іпотеки, а саме: приміщення адміністративно-виробничої будівлі з прибудовами та підвалом (літ. А-2), що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Хоменка. будинок 19 (а.с. 48-49).

З матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду справи кредит не погашений, рухоме майно не реалізоване, а предмет іпотеки був реалізований лише 28.12.2015 року.

З розрахунку позивача вбачається, що відповідач частково сплатив заборгованість по процентах за користування кредитом після 08.12.2009 року, однак, сплачені відповідачем суми не погашали всю суму боргу по процентах, у зв'язку з чим станом на 31.10.2015 року включно за період з 08.12.2009 року по 31.10.2015 року борг відповідача по процентах становить 350 795,01 грн.

Спір у справі, виник у зв'язку з тим, що позивач просить звернути стягнення на камеру коптильну КК-4, яка була передана відповідачем в заставу банку по укладеному сторонами договору застави № 7208Z18 від 29.08.2008 для забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором № 7208К16, у зв'язку з тим, що за вказаним договором у заставу було передано камеру коптильну КК-4 в кількості 2 штуки, а рішенням Господарського суду Черкаської області від 05 лютого 2010 року у справі №16/3163 було звернуто стягнення лише на один предмет застави - на одну камеру коптильну КК-4.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За приписом частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно частини 2 статті 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (заставодержатель) та закритим акціонерним товариством «Підприємство «Культтовари» (заставодавець) було укладено договір застави №7208Z18 (а.с. 14-15).

Пунктом 1.1. вказаного договору сторони дійшли згоди, що заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору №7208К16 від 22.08.2008 року з всіма змінами та доповненнями, які укладені та будуть укладені, укладеного між заставодавцем та заставодержателем відповідно до якої заставодержатель при виконанні заставодавцем певних його умов надає заставодавцю кредит в сумі 2 968 000,00 грн., на визначених кредитним договором умовах строком погашення 19.08.2013 року з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов Кредитного договору.

У відповідності до п.1.2. договору заставодавець з метою викладених кредитному договорі зобов'язань заставляє виробниче обладнання, яке є предметом застави за цим договором, а саме: рефрижератори №1, №2, №3 з холодильно-нагрівальними установками ВР-1М у кількості 3 штуки; камера коптильна КК-4 у кількості 2 штуки; закаточна машина КЗК 79 у кількості 1 штука.

В частині 3 статті 20 Закону України "Про заставу" вказано, що якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави.

Пунктом 2.1.3 Договору застави встановлено, що Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України зокрема у випадку, якщо в момент настання терміну виконання Заставодавцем зобов'язання (в тому числі і по сплаті будь-якого із платежів, які повинні бути здійснені відповідно до Кредитного договору), забезпеченого заставою згідно з цим Договором, воно не буде виконане.

У відповідності до пункту 2.1.5 Договору застави за рахунок Предмету застави задовольняються вимоги, зазначені у договорі застави та Кредитному договорі в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави - камеру коптильну КК-4 - відповідає його праву, встановленому пунктом договором застави та приписам закону, вона підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Проте, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави підлягають частковому задоволенню у сумі 8 693 грн. 58 коп. процентів за користування кредитом в період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року включно, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду спору у суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом з 08.12.2009 року по жовтень 2012 року включно (а.с. 54), оскільки строк позовної давності за цими вимогами сплив, враховуючи що позовна давність до вимог про стягнення відсотків повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу та з урахуванням дати подання позову 07.12.2015 року.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного суду України від 03.06.2015 року у справі №6-31цс15).

Умовами Кредитного договору, а саме пунктом 3.5.1 визначено, що позичальник зобов'язаний щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом по 7 число кожного місяця.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскільки умовами Кредитного договору чітко визначено зобов'язання щодо щомісячної сплати процентів за користування кредитом, тому право Банку вважається порушеним кожного місяця з моменту недотримання Позичальником строку погашення кожного чергового щомісячного платежу по процентах за користування кредитом.

Враховуючи викладене, початок перебігу позовної давності щодо кожного чергового платежу слід рахувати з моменту порушення строку його погашення.

Поряд з установленням строку дії Кредитного договору сторони встановили й строки виконання Позичальником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі Кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява №072-03/1300 від 04.12.2015 року публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» подана до господарського суду Черкаської області 07.12.2015 року, про що свідчить відповідний штамп суду.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про сплив позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом з 08.09.2009 року по жовтень 2012 року (зі сплатою останньої суми по 07.11.2012 року) та в межах трирічного строку позовної давності знаходяться проценти за користування кредитом в період з листопада 2012 року (із строком сплати 07.12.2012 року) по 31.10.2015 року, що складають суму 8 693 грн. 58 коп., яка підлягає стягненню з відповідача за рахунок звернення стягнення на предмет застави - камеру коптильну КК-4.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що запропонований відповідачем розрахунок суми відсотків (у листі від 24.12.2015 року) в загальній сумі процентів співпадає із висновком суду, однак є помилковим в періоді нарахування, оскільки належні до стягнення проценти повинні розраховуватися за користування кредитом в період з листопада 2012 року (із терміном сплати по 07.12.2012) по жовтень 2015 року (як це вказано позивачем у розрахунку та позовній заяві).

Доводи позивача щодо переривання перебігу позовної давності сплатою процентів у січні, березні, квітні 2013 року суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Однак, всупереч норм Закону, позивачем не надано первинних документів по сплаті коштів у січні, лютому, квітні 2013 року, а також не доведено в порядку ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, що сплатою цих коштів відповідач визнав (у розумінні статті 264 Цивільного кодексу України) всі нараховані проценти за користування кредитом протягом 2010 - 2013 років.

Також, колегія суддів зазначає, що п.3.2.6. кредитного договору було передбачено, що процентна ставка за кредитом 20% річних.

Додатковою угодою №7208К16-4 від 08.10.2010 року до кредитного договору пункт 3.2.6 викладено в наступній редакції: «Процентна ставка за кредитом починаючи з 01.10.2010 року 0,1%».

Враховуючи викладене, зазначення у поданих позивачем меморіальних ордерах про сплату прострочених відсотків по кредитному договору не свідчить про волевиявлення саме відповідача щодо визнання процентів за користування кредитом за якісь конкретні місяці.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі №925/1931/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії "Укрексімбанк України" у м. Черкасах на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі №925/1931/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 року у справі №925/1931/15 залишити без змін.

3. Справу №925/1931/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук