ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016 року Справа № ПР8/224-09

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Чус О.В., Дарміна М.О. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 05.02.2016 року).

При секретарі Мацекос І.М.

За участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області: Богомол О.М., посвідчення № 036676 від 11.12.2015р.

Представники сторін:

від позивача: Іванченко І.С. представник, довіреність № 31 від 07.10.2015 р.;

від відповідача: Волнянська О.В. представник, довіреність № 1-19/9-194 від 09.07.2014 р;

третя особа-3: ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_2 від 01.03.2011 р.;

третя особа -4: ОСОБА_6, паспорт серії НОМЕР_3 від 28.02.2000 р.;

третя особа-5: ОСОБА_7, паспорт серія НОМЕР_4 від 12.09.2002р.;

від третьої особи-7: Волнянська О.В., довіреність № 1 від 14.01.2016р.;

представники третіх осіб-1,2,6 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУТУРУМ»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09 за заявою Прокуратури Дніпропетровської області

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2009р. у справі

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд", м. Дніпропетровськ

Третя особа 1: Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", м. Дніпропетровськ

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_8, м. Дніпропетровськ

Третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 , м. Дніпропетровськ

Третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_6 , м. Дніпропетровськ

Третя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7, м. Дніпропетровськ

Третя особа 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_9 м. Дніпропетровськ

Третя особа 7, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФУТУРУМ" м. Дніпропетровськ

про визнання права власності

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015року у справі № ПР8/224-09 (суддя Мартинюк С.В.) відмовлено в задоволенні заяви заступника прокурора Дніпропетровської області про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009р. за нововиявленими обставинами, рішення залишено без змін.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30 квітня 2015р. (головуючий Виноградник О.М., судді Джихур О.В., Лисенко О.М.) вказану ухвалу залишено без змін.

При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами, господарські суди виходили з того, що ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська є новим доказом тих обставин, які були відомі при розгляді справи по суті, але цей доказ не був своєчасно поданий учасниками судового процесу.

Постановою Вищого господарського суду України від 7 липня 2015 року ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015р. та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.04.15р. у справі № ПР8/224-09 скасовані повністю, а справа передана на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суддів.

Скасовуючи ухвалу господарського суду першої інстанції та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України виходив з того, що суди дійшли помилкового висновку про те, що ухвала Ленінського районного суду від 12 лютого 2015р. не може бути доказом нововиявлених обставин у розумінні п. 2 ч.2 ст.112 ГПК України.

Останнім рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2015 року (судова колегія у складі: головуючий суддя - Петрова В.І., судді Ліпинський О.В., Соловйова А.Є.) заява заступника прокурора Дніпропетровської області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009р.- задоволена.

Суд скасував рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року у справі № ПР8/224-09 за нововиявленими обставинами та визнав право державної власності на будівлю, що розташована за адресою: проспект Петровського 34 у місті Дніпропетровську.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Відкрите акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд", та третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУТУРУМ» звернулись з апеляційними скаргами, в яких просили рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своєї скарги відповідач - Відкрите акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд" та третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУТУРУМ», посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянти вважають, що суд першої інстанції помилково визнав ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року про звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності у якості ново виявленої обставини, оскільки такою обставиною може бути лише вирок суду у відповідності до статті 112 ГПК України, а тому обставини, вказані в інших процесуальних документах у кримінальному провадженні (окрім вироку), можуть враховуватися судом при розгляді господарських справ з урахуванням ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів, а не статті 35 ГПК України стосовно преюдиційності фактів.

Крім того, суд порушив норми процесуального права, оскільки прийняв заяву до розгляду незважаючи на пропуск трирічного строку позовної давності, передбаченого частиною 6 та 8 статті 113 ГПК України.

Суд помилково визначив у якості третіх осіб - фізичних осіб, оскільки їх права нічим не порушено, тому що вони зняті з реєстрації у спірному приміщенні та виселені на підставі рішень судів.

Апелянти вважають, що суд також неправильно вирішив спір по суті, оскільки відповідач став власником спірного майна у відповідності до законодавства, діючого на момент приватизації.

Крім того, апелянт - третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУТУРУМ», посилається на те, що він є власником приміщень загальною площею 1142,3 кв.м. в частині будівлі санаторію-профілакторію по проспекту Петровського 34 у місті Дніпропетровську на підставі мирової угоди від 23 вересня 2004 року, укладеної між ВАТ «Дніпровськпромбуд» та ТОВ «ФУТУРУМ» та затвердженою ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2004 року у справі № 32/325 та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2004 року по справі № 32/325, які не скасовані і є законними.

Всі ці обставини, на думку апелянтів, є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами..

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2015 року та 04 грудня 2015 року апеляційні скарги були прийняті до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 20 січня 2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 15 січня 2016 року було змінено склад колегії суддів, у зв'язку з відпусткою судді Чус О.В., визначено для розгляду справи № ПР8/224-09 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. ( доповідач), судді - Дармін М.О., Сизько І.А.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 січня 2016 року розгляд апеляційних скарг було відкладено на 08 лютого 2016 рік.

Розпорядженням секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 05 лютого 2016 року було змінено склад колегії суддів, у зв'язку з виходом на роботу судді Чус О.В., визначено для розгляду справи № ПР8/224-09 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Березкіна О.В.( доповідач), судді - Дармін М.О., Чус О.В.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити у позові, а представник позивача просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2009 року Регіональне відділення Фонду державного майна України Дніпропетровської області звернулось до господарського суду з позовом про визнання права державної власності на нерухоме майно - будівлю, що розташована за адресою: пр. Петровського, 34 у м. Дніпропетровську.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2009 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2010 року та Постановою Вищого господарського суду України від 09.09.2010 року у позові про визнання права власності відмовлено, оскільки відповідач є законним власником спірного майна, переданого до статутного фонду товариства.

02 березня 2015р. заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до місцевого господарського суду із заявою про перегляд рішення від 25 листопада 2009р. за нововиявленими обставинами, якими вважає ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015р. у справі № 205/197/15-к, що набрала законної сили 20 лютого 2015р.

Означеною ухвалою встановлено, що ОСОБА_10, перебуваючи на посаді в.о. начальника ЖКК ОП "Дніпропровськпромбуд" та призначений відповідно до наказу № 20 від 28.04.95р. "Про створення робочої комісій по інвентаризації ЖКК ОП "Дніпропровськпромбуд" головою вказаної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, у інвентаризаційному описі від 06.05.95р. зазначив гуртожиток № 1 по вул. Петровського, 34 у м. Дніпропетровську не як житловий будинок, а як санаторій-профілакторій. На підставі вказаного опису ЖКК ОП "Дніпровськпромбуд" було складено план приватизації ОП "Дніпровськпромбуд", за яким зазначений гуртожиток було включено до об'єктів соціально-побутового призначення, в результаті чого будівля гуртожитку не була передана до комунальної власності та незаконно вибула з власності держави. Необережні дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.2 ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, що спричинила тяжкі наслідки). На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження стосовно нього закрито.

За приписами статті 112 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підстави для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами визначені ч. 2 даної норми, зокрема, такими підставами є встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення ( п. 2 ч. 2 ст. 112 ГПК України).

Отже, за наведеними приписами, судове рішення може бути переглянуто за наявності двох умов: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору та виявлення їх після прийняття рішення зі справи. За своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація майна державних підприємств України - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 1995 року Фондом державного майна України був виданий наказ № 12/18 РП, яким надано дозвіл на приватизацію орендного підприємства "Дніпровськпромбуд".

Згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/53-Ао від 31.08.1995р. орендне підприємство "Дніпровськпромбуд" перетворено у "Відкрите акціонерне підприємство "Дніпровськпромбуд".

Приватизація орендного підприємства здійснювалась відповідно до приписів Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств." Оцінка вартості майна цілісного майнового комплексу при приватизації здійснювалася відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 18.01.1995р. " Про затвердження Методики оцінки вартості об"єктів приватизації" (надалі Методика).

Згідно п.14 Методики за рішенням державних органів приватизації оцінці вартості об"єкта приватизації може передувати його повна інвентаризація, проведена відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 2 березня 1993 р. № 158.

Відповідно до п. 16 вказаної постанови Кабінету міністрів України від 02.03.93р. №158 при інвентаризації основних засобів перевіряється наявність технічних паспортів або іншої технічної документації, документів на основні засоби, що здані або прийняті підприємством в оренду, на зберігання та у тимчасове користування. При відсутності цих документів необхідно скласти і оформити належним чином нові.

У п.18 цієї ж постанови зазначено, що основні засоби вносяться до інвентаризаційного опису за найменуванням відповідно до основного призначення об"єкта із зазначенням інвентарного номера, виготовлювача, року випуску та інших відомостей. Якщо об"єкт зазнав відновлення, реконструкції, розширення або переобладнання і внаслідок цього змінилось основне його призначення, він вноситься до інвентаризаційного опису під найменуванням, що відповідає новому призначенню.

Відповідно до вказаної постанови внесення об"єктів до інвентаризаційного опису здійснюється виходячи з його основного призначення та на підставі технічної документації.

Отже, будинок по пр. Петровського,34 міг бути внесений до інвентаризаційного опису основних засобів лише у випадку належності його до житлового фонду та використання за призначенням.

На виконання вказаних норм комісією з приватизації була проведена інвентаризація майна ОП "Дніпровськпромбуд".

В інвентаризаційному описі основних засобів № 30 "житловий фонд" в розділі "житлові будинки" під інвентаризаційним № 505 будівля по пр. Петровського,34, 1952 року, балансовою вартістю крб., визначена як житловий будинок.

Відповідно до відомості вартості гуртожитків по АП "Дніпровськпромбуд" станом на 01.05.1995 р. будівля по пр. Петровського, 34 вказана як гуртожиток №1.

Належність означеної будівлі жо житлового фонду також підтверджується рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську від 12.09.1986 року № 497, за яким гуртожиток № 1 по проспекту Петровського 34 у м. Дніпропетровську житловою площею 660 кв.м.( загальною площею 958 кв.м.) вирішено вважати переселенським житловим фондом та було проведено його реєстрацію.

За наказом № 20 від 28.04.1995р. орендного підприємства головою інвентаризаційної комісії визначено ОСОБА_10 (т.4 а.с.74.), під головуванням якого в інвентаризаційному описі від 06.05.95р. гуртожиток № 1 по вул. Петровського, 34 у м. Дніпропетровську був зазначений не як житловий будинок, а як санаторій-профілакторій.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" дія цього Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного житлового фонду. Згідно з положеннями ст. 4 Житлового кодексу Української РСР до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях. Жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. У статтях 127- 131 ЖК Української РСР та в п. 3 Примірного положення про гуртожитки,

затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р., зазначено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Враховуючи те, що гуртожитки належали, підприємствам на праві повного господарського відання, їх слід відносити до об"єктів державного житлового фонду.

Спеціальним законодавством, яке регулює приватизацію державного житлового фонду, є Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Таким чином, гуртожитки як об'єкти державного житлового фонду, не підлягали приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна".

28 липня 1995р. начальником регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області Коваленком Ю.І. було затверджено акт оцінки вартості майна орендного підприємства "Дніпровськпромбуд", згідно з яким до вартості майна, що підлягало приватизації, не увійшла вартість майна, для якого встановлені пільги - на суму 20275 тис. крб.

07 серпня 1995р. начальником Регіонального відділенням Фонду державного майна по Дніпропетровській області Коваленком Ю.І. затверджено план приватизації орендного підприємства АП "Дніпровськпромбуд", де спірна будівля не увійшла до статутного фонду товариства, а була визначена як санаторій- профілакторій, що відноситься до об"єктів соціально- побутового призначення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015р. у справі № 205/197/15-к, що набрала законної сили 20 лютого 2015р. встановлено, що ОСОБА_10, перебуваючи на посаді в.о. начальника ЖКК ОП "Дніпропровськпромбуд" та призначений відповідно до наказу № 20 від 28.04.95р. "Про створення робочої комісій по інвентаризації ЖКК ОП "Дніпропровськпромбуд" головою вказаної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, у інвентаризаційному описі від 06.05.95р. зазначив гуртожиток № 1 по вул. Петровського, 34 у м. Дніпропетровську не як житловий будинок, а як санаторій-профілакторій. На підставі вказаного опису ЖКК ОП "Дніпровськпромбуд" було складено план приватизації ОП "Дніпровськпромбуд", за яким зазначений гуртожиток було включено до об'єктів соціально-побутового призначення, в результаті чого будівля гуртожитку не була передана до комунальної власності та незаконно вибула з власності держави. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження стосовно нього закрито.

Таким чином, ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.15р. встановила, що внаслідок дій ОСОБА_10, під час приватизації цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Дніпровськпромбуд" спірна будівля по вул. Петровського,34 незаконно вибула з власності держави.

В той же час, ухвалюючи рішення від 25.11.2009 року про відмову у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання права власності, господарський суд зазначив, що позивачем не доведено, що будівля, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ пр.. Петровського 34 була помилково включена до об'єктів соціально-побутового призначення, а відповідач, оформлюючи право власності на вказану будівлю, порушив право державної власності на спірне майно, оскільки під час приватизації будівля по пр.Петровського 34, як об'єкт соціально-побутового призначення, була безоплатно передана у користування організації орендарів ОП «Дніпровськпромбуд», а не у власність.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за ново виявленими обставинами», необхідними умовами існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по - перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти,

які було покладено в основу судового рішення.

Таким чином, застосовуючи приписи ст. ст. 112, 114 ГПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, встановлені ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.15р., є нововиявленими у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 112 ГПК України, а тому судове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 р. підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що означена ухвала є нововиявленою обставиною, оскільки з неї вбачається, що обставини, зазначені в ухвалі, існували на час розгляду справи, проте не були відомі заявнику і вони є істотними, оскільки врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення ніж те, яке було прийнято.

При цьому, доводи апелянта про те, що підставою для перегляду є лише вирок суду, що набрав законної сили, а не ухвала про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 1 від 27.02.81 року « Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» суди повинні виходити з того, що посилання в заяві або поданні на наявність у матеріалах справи завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивих документів або речових доказів чи вчинення по даній справі злочинних дій сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, їх представниками або суддями, за загальним правилом визнається підставою для перегляду судового рішення, якщо ці обставини встановлені вироком суду, що набрав законної сили. У випадках, коли відносно особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, провадження у кримінальній справі в силу закону не може бути закінчене постановленням вироку (за спливом строків давності, внаслідок акта амністії, помилування, недосягнення віку кримінальної відповідальності, у зв'язку зі смертю), на підтвердження наявності вказаних обставин суд може врахувати постанову слідчих органів по результатах розслідування, проведеного в порядку кримінального судочинства, якщо вона винесена у суворій відповідності з законом.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів про порушення судом норм процесуального права щодо прийняття судом заяви до розгляду незважаючи на пропуск трирічного строку позовної давності, передбаченого частиною 6 та 8 статті 113 ГПК України.

Відповідно до п.4 ч.6 статті 113 ГПК України, заява про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами до розгляду не приймається і повертається заявникові у разі якщо заява про перегляд судового рішення господарського суду за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 112 цього Кодексу, подана після закінчення трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Оскільки прокурором заявлено про перегляд рішення з підстави, передбаченої п.2 частини другої статті 112 ГПК України, то доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Крім того, колегія суддів не вважає обґрунтованими доводи апелянтів про те, що суд помилково визначив у якості третіх осіб - фізичних осіб, оскільки їх права нічим не порушено, тому що вони зняті з реєстрації у спірному приміщенні та виселені на підставі рішень судів.

Відповідно до п.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що рішення суду може вплинути на права зазначених осіб, які були виселені з гуртожитку внаслідок того, що будівля гуртожитку не була передана до комунальної власності.

Інші доводи апеляційних скарг є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 104 ГПК України, відсутні, а в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУТУРУМ»- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09 за заявою Прокуратури Дніпропетровської області - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11 лютого 2016 року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус