РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 903/988/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н, від 16.06.2015р.

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Волинської області від 16.11.15 р. у справі № 903/988/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Волинське обласне управління АТ "Ощадбанк"

до Локачинської районної ради Волинської області

про визнання права власності на нерухоме майно.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Волинського обласного управління АТ "Ощадбанк" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Волинської області з позовною заявою (т. 1, а.с. 2-4) до Локачинської районної ради Волинської області (надалі відповідач), в якій просить визнати право власності на нерухоме майно, а саме: перший поверх: коридор площею 24,5 кв.м. (приміщення №1); архів площею 25,4 кв.м. (приміщення №2); технологічний відділ площею 12,8 кв.м. (приміщення №3); два кабінети площею 14,3 кв.м. та 15,7 кв.м. (приміщення №№ 4,5); кладова площею 4,6 кв.м. (приміщення №6); опер частина площею 36 кв.м. (приміщення №7); два кабінети бухгалтерії площею 13,5 кв.м. та 20,3 кв.м. (приміщення №№8, 9); підвал: два приміщення площею 13,2 кв.м. та 9,6 кв.м. (приміщення №№10,11).

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.11.15 (т. 1, а.с. 245-247) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що знаходження (перебування) спірного майна на балансі позивача не є підставою правомірності (добросовісності) набуття права власності. Спірне майно передавалось позивачу на праві оперативного управління власником (ч.1 ст.134 ГК України, ч.1 ст.137 ГК України) на підставі розпорядження голови Локачинської районної державної адміністрації №325 від 31.12.1996р., тому посилання позивача на ст.335 ЦК України (набуття права власності на безхазяйну річ) є безпідставним.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (т. 2, а.с. 3-5) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 16.11.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що Банк добросовісно, відкрито і безперервно користується спірним майном з 1992 р., спірне майно знаходиться на балансі позивача.

Скаржник стверджує, що у Банку є всі законні підстави бути визнаним власником частини приміщення, що знаходиться за адресою: смт. Локачі, вул.. 1 Травня, 38, за набувальною давністю.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 19-26), проти апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими.

Зокрема, зазначив, що посилання позивача на ст.. 344 ЦК України, як правову підставу для визнання за ним права власності є безпідставними, оскільки норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі оперативного управління.

Представник відповідача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв"язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, а саме з акта державного приймання в експлуатацію приміщення, затвердженого рішенням виконкому Локачинської ОСОБА_2 депутатів трудящих №337 від 21.11.1950р., замовником будівництва приміщення, що знаходилося за адресою смт. Локачі, вул. Сталіна є виконком Локачинської ОСОБА_2 депутатів трудящих. Дане приміщення здано в експлуатацію як приміщення виконавчого комітету Локачинської ОСОБА_2 депутатів трудящих.

В подальшому вул. Сталіна смт. Локачі, перейменована на вул.1 Травня, що підтверджується довідкою Локачинської селищної ради від 26.10.2015р. №735.

Згідно розпорядження представника президента України №155 від 12.08.1992р. дозволено районному відділу статистики передати позивачу дві кімнати площею 40 кв.м., які вивільнилися у зв'язку із скороченням штатів (т. 1, а.с. 8).

Згідно розпорядження голови Локачинської районної державної адміністрації №325 від 31.12.1996р. (т. 1, а.с. 9) за позивачем закріплено східну частину першого поверху адміністративного будинку в смт. Локачі по вул. 1-го Травня 38, Волинської області, загальною площею 168 кв.м., один бокс гаражу та підвальне приміщення на праві оперативного управління.

Згідно наказу завідуючого відділом освіти Локачинської районної державної адміністрації №137 від 31.12.1996р. (т. 1, а.с. 10) знято з балансу відділу освіти Локачинської райдержадмініетрації східну частину першого поверху загальною площею 168 кв.м. і передано майно на баланс позивача.

З довідки начальника Локачинського районного відділу земельних ресурсів №169 від 29.01.2007р. (т. 1, а.с. 12) вбачається, що станом на 01.01.2007р. в користуванні позивача знаходиться земельна ділянка площею 0,07 га на території Локачинської селищної ради.

Рішення Локачинської районної ради від 20.12.2007р. №17/3 Про уточнення переліку установ, організацій та нерухомого майна спільної власності, територіальних громад сіл та селища району (т. 1, а.с. 61) адмінприміщення, що знаходиться за адресою вул. 1 Травня, 38, смт. Локачі включено в перелік нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та селища району.

Листами Локачинської районної ради від 04.01.2008р. №3.12/1, від 12.02.2008р. №3.12/42, від 18.11.2008р. №3.12/287, в яких відповідач неодноразово повідомляв позивача про зміст рішення сесії районної ради від 20 грудня 2007 року №17/3.

При цьому, рішення Локачинської районної ради на час розгляду справи є чинним та в судовому порядку не скасовано.

З матеріалів справи вбачається, що листом №107 від 13.03.2008р. ПАТ Державний ощадний банк України зверталося в Локачинську районну раду з проханням про оформлення за ним права державної власності на частину адмінприміщення, що знаходиться за адресою: вул. 1 Травня, 38, смт Локачі, чим також визнавало Локачинську районну раду власником даного приміщення.

Листом №3.12/87 від 29.03.2008р., відмовлено ПАТ Державний ощадний банк України у оформленні за ним права власності, оскільки дане приміщення є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл та селища району і наголошено на необхідності укладення договору оренди даного приміщення.

Рішенням Локачинської районної ради від 26.08.2015р. №36/13 (т. 1, а.с. 108-109) частину адмінприміщення (східне крило на першому поверсі) площею 167.1 кв.м. та підвал площею 22.8 кв.м. за адресою: смт. Локачі, вул. 1 Травня, 38 передано з балансу Волинського обласного управління АТ "Ощадбанк" на баланс відділу освіти Локачинської районної державної адміністрації загальною балансовою вартістю 240473,40 грн..

Предметом розгляду по даній справі є визнання право власності на нерухоме майно, а саме: перший поверх та підвал по вул. 1 Травня, 38, смт. Локачі за позивачем. При цьому, позивач обґрунтовує позовні вимоги ст.344 ЦК України.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Колегія суду звертає увагу на те, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю.

Виходячи зі змісту цієї статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такими: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; належність на праві власності майна іншій особі; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ч. 3 ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що володіння майном має бути добросовісним, відкритим та безперервним.

Володіння майном є добросовісним, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

При цьому, норми ст.. 344 ЦК України, не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.05.2015р. №911/130/14 3-87гс15.

Враховуючи вказане, апеляційний суд критично оцінює посилання позивача викладені в апеляційній скарзі на ст. 344 ЦК України, як правову підставу для заволення позовних вимог.

Водночас, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, викидані в апеляційній скарзі про те, що спірний обєкт нерухомого майна по вул. 1-го Травня, 38, смт. Локачі, Волинської області, а саме: приміщення ТВБВ №10002/0106 філії - Волинське обласне управління АТ Ощадбанк, площею 189,9 кв.м., визначене технічним паспортом на об'єкт нерухомого майна від 05.04.2007р.. на даний час обліковуються на балансі філії - Волинське обласне управління АТ Ощадбанк, виходячи з наступного.

У інформаційному листі Вищого арбітражного суду України "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, повязані із здійсненням права власності та його захистом" за №01-8/98 від 31.01.2001р. (із наступними змінами та доповненнями) визначено, що вирішуючи спори, повязані з визнанням права власності чи усуненням перешкод у користуванні майном, господарські суди повинні мати на увазі, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правовстановлювальні документи. Перелік таких документів наведено у додатку №1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003 №6/5).

Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

А відтак, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що перебування спірного майна на балансі позивача не являється підставою правомірності (добросовісності) набуття права власності.

Крім того, апеляційний суд оцінює критично посилання позивача на ст.335 ЦК України, оскільки.

Згідно ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.134 ГК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ГК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом (12.06.1997 р.) майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи норми чинного законодавства України та докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне майно набуте територіальною громадою Локачинського району на законних підставах та на підставі рішення Локачинської районної ради від 20.12.2007 року №17/3 включене до переліку нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та селища району(а.с. 102-107).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірне майно було передано позивачу на праві оперативного управління власником на підставі розпорядження голови Локачинської районної державної адміністрації №325 від 31.12.1996р., а відтак, посилання позивача на ст.335 ЦК України (набуття права власності на безхазяйну річ) є безпідставним.

Разом з тим, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що набуття права власності на нерухоме майно одночасно на підставі ст. 344 ЦК України та ст. 335 ЦК України, за різними способами первинного набуття, є взаємно суперечливим.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Волинське обласне управління АТ "Ощадбанк" на рішення господарського суду Волинської області від 16.11.15 р. у справі № 903/988/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від від 16 листопада 2015р. у справі № 903/988/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/988/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.