ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 910/16116/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,
суддів :Бакуліної С.В. (доповідач), Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп"
на постановувід 25.11.2015 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/16116/15
господарського суду міста Києва
за позовомСлужби зовнішньої розвідки України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп"
простягнення штрафних санкцій у розмірі 103 066,83 грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Мітлицька О.О. (довіреність № 5/3/316б від 20.04.2015) Строєв О.В. (довіреність від 06.10.2015)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Мудрий С.М.) від 08.09.2015 у справі № 910/16116/15 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп" на користь Служби зовнішньої розвідки України пеню в розмірі 4 107,67 грн, штраф в розмірі 3 207,20 грн та судовий збір в розмірі 146,36 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.) від 25.11.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 у справі №910/16116/15 скасовано частково, викладено його резолютивну частину в наступній редакції: позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп" на користь Служби зовнішньої розвідки України 97 722, 62 грн пені, 5 344, 21 грн штрафу та 2 061, 34 грн судового збору за подання позовної заяви; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп" на користь Служби зовнішньої розвідки України 2 267, 47 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 залишити в силі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.525, 526, 549, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 231 Господарського кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Служба зовнішньої розвідки України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп" про стягнення передбачених договором штрафних санкцій у розмірі 103 066,83 грн за порушення відповідачем строку поставки оплаченого позивачем товару.

Судами встановлено таке.

16.10.2014 між позивачем - Службою зовнішньої розвідки України, як замовником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп", як постачальником, було укладено договір №552/14 на постачання товарів за державні кошти.

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов'язується постачати речове майно (формений одяг для військовослужбовців) для підрозділів забезпечення (далі - товар), а замовник зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2. договору найменування предмета закупівлі відповідно до ДК 016-2010:

- код 13.96.1 "Пряжа металізована чи пряжа скомбінована з металом; тканини з металевих ниток і тканини з металізованої пряжі; нитки гумові та корд з текстильним покривом і продукція текстильна та готові вироби призначеності" (шеврони-1250 шт.), сума закупівлі складає 9 975,00 грн;

- код 14.14.3 "Теніски, майки та інші натільні фуфайки, трикотажні" (фуфайка з коротким рукавом - 1000 шт.), сума закупівлі складає 48 000,00 грн;

- код 14.19.2 "Одяг дитячий, одяг інший та аксесуари одягу інші, з текстильного полотна, крім трикотажних" (краватки - 360 шт.), сума закупівлі складає 8 985,60 грн;

- код 14.19.3 "Аксесуари одягу з натуральної шкіри, одяг, виготовлений з фетру чи нетканих полотен; одяг готовий, з текстильних полотен з покривом" (ремінь поясний - 110 шт.), сума закупівлі складає 9 385, 20 грн.

Ціна, найменування (асортимент), кількість товару обумовлюються у додатку №1 "Специфікація", який додається до даного договору і є його невід'ємною частиною (п.1.3. договору).

Відповідно до п.3.3. договору сума договору складає 76 345,80 грн.

Строк поставки товару: жовтень-грудень 2014 окремими партіями згідно з попередніми заявками замовника, що подаються в письмовій формі (поштою, факсом, електронною поштою) або усній формі по телефону, але в будь-якому разі товар має бути поставлений не пізніше 15.12.2014 (п.5.1. договору).

Розрахунок за товар здійснюється замовником лише за фактично отриманий товар на підставі пред'явлених постачальником рахунку на оплату та видаткової накладної, з можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року при наявності бюджетних призначень на ці цілі (п.4.2. договору).

Відповідно до п.4.3. договору замовник здійснює оплату за договором шляхом перерахування коштів за кожну відвантажену партію товару на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 14 (чотирнадцяти) банківських діб з моменту відвантаження і підписання сторонами видаткової накладної.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє щодо бюджетних зобов'язань до 31 грудня 2014, а стосовно інших зобов'язань, взятих сторонами за даним договором - до повного їх виконання (п.10.1. договору).

22.10.2014 між сторонами підписано видаткову накладну №89 на загальну суму 76 345,80 грн.

На підставі пред'явленого відповідачем рахунку на оплату №137 від 22.10.2014 на суму 76 345,80 грн, позивачем здійснено оплату по договору в розмірі 76 354,80 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №8638 від 24.10.2014.

Фактично товар у повному обсязі, згідно специфікації до договору №552/14 на постачання товарів за державні кошти від 16.10.2014, був поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп" 22.04.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі, а саме: від 25.02.2015 на суму 23 808,00 грн; від 23.03.2015 на суму 9 072,00 грн; від 31.03.2015 на суму 3 552,00 грн; від 03.04.2015 на суму 1 450,44 грн; від 22.04.2015 на суму 7 934,76 грн.

Гарантійним листом №1/12 від 01.12.2014 ТОВ "Макс К Груп" гарантує виконати свої зобов'язання перед позивачем та зазначає, що в зв'язку з нестабільною ситуацією в країні виникла деяка затримка з поставкою замовлення.

Оскільки поставка товару відбулася з простроченням, то позивач просить суд на підставі п.7.2. договору стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 103 066,83 грн, а саме: пеню в розмірі 97 722,62 грн та штраф в розмірі 5 344,21 грн.

Відповідно до п.7.2. договору за порушення строку поставки товару замовнику, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 1% вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості, але не менше розміру подвійної облікової ставки НБУ.

Задовольняючи позов частково і стягуючи пеню в сумі 4 107,67 грн та штраф в сумі 3 207,20 грн (45 817,20 грн (загальна вартість товару поставленого з простроченням)* 7%), місцевий господарський суд виходив з того, що частина друга статті 231 ГК України, якою встановлено розмір пені за порушення строків виконання зобов'язання в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких прострочено виконання за кожний день прострочення, має застосовуватись у системній єдності з положеннями частини першої цієї статті, відповідно до якої, якщо законом імперативно визначено розмір штрафних санкцій за певні порушення, сторони в договорі не можуть його змінити.

Касаційна інстанція погоджується з висновком апеляційного господарського суду, який частково скасував рішення суду першої інстанції і позов задовольнив повністю, з огляду на таке.

Згідно п.2 ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

В силу вимог ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки згідно п.5.1. договору строк поставки товару: жовтень-грудень 2014 окремими партіями згідно з попередніми заявками замовника, що подаються в письмовій формі (поштою, факсом, електронною поштою) або усній формі по телефону, але в будь-якому разі товар має бути поставлений не пізніше 15.12.2014, а товар був поставлений відповідачем з порушенням строків, визначених п.5.1 договору лише 22.04.2015, за неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором позивачем нараховано у відповідності до п.7.2. договору 97 722, 62 грн пені та 5 344, 21 грн 7% штрафу, що також узгоджується з положеннями ч.2 ст.231 ГК України.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині 1 статті 230 Господарського кодексу України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Тому, для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин, з якими законодавець пов'язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Судами встановлено, що сторони передбачили у договорі інший розмір пені, ніж передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України; порушено господарське зобов'язання, в якому одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з поставкою товару, з вартості якого і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Касаційна інстанція погоджується з висновком апеляційного суду, що з огляду на викладене позивачем правомірно нараховано у відповідності до п.7.2. договору 97 722, 62 грн пені та 5 344, 21 грн 7% штрафу, які підлягають стягненню з відповідача.

Місцевий господарський суд, дійшов вірного висновку про законність і обґрунтованість вимог щодо стягнення пені та штрафу, проте помилково обрахував пеню і штраф у розмірах, встановлених частиною другою статті 231 Господарського кодексу України, проігнорувавши домовленість сторін про розмір пені, унормовану ними у п.7.2. договору, який не є нікчемним в силу закону і не визнаний недійсним, в тому числі і в частині домовленості щодо нарахування штрафних санкцій від вартості договору, а не від вартості товарів, з яких допущено прострочення.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим підстав для скасування ухваленої у справі постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс К Груп" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 у справі № 910/16116/15 залишити без змін.

Головуючий-суддя К.Грейц

Судді С.Бакуліна

О.Поляк