ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.16р. Справа № 904/10780/15

За позовом Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Дніпродзержинськ

до Комунального підприємства "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 60 177,75 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 00.01.0158 від 15.04.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № 334 від 16.12.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬК- ТЕПЛОМЕРЕЖА" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Комунального підприємства "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ" про стягнення заборгованості за договором на відпуск теплової енергії № 342т від 01.11.2013 у розмірі 60 177,75 грн., з яких: 36 632,91 грн. основний борг, 5 374,76 грн. пеня, 928,19 грн. 3% річних, 17 241,89 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором на відпуск теплової енергії № 342т від 01.11.2013 в частині повних та своєчасних розрахунків за спожиту теплову енергію за період жовтень 2013 - квітень 2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.01.2015.

12.01.2016 представник відповідача подав заперечення проти позову, в яких просить суд застосувати строк позовної давності до пені на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України. Також, відповідач зазначає, що нарахування 3% річних одночасно з інфляцією суперечать положенням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 13.01.2016 на 28.01.2016 та з 28.01.2016 на 10.02.2016.

10.02.2016 представник позивача подав заперечення на відзив, в яких зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 між Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради „Дніпродзержинськтепломережа (постачальник) та Комунальним підприємством "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ" (споживач) було укладено договір № 342т на відпуск теплової енергії (а.с.12).

Відповідно до пункту 1.1 договору, предметом є продаж постачальником споживачеві теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строки та на інших умовах, що зазначені у цьому договорі.

Згідно з пунктом 2.2 договору, постачальник проводить відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДНБ по об'єктах споживача, по адресу: пр. Леніна, 66-94 - без приладу обліку, Джерело ДТЕЦ.

01.12.2014 відповідач надіслав на адресу позивача лист № 302, в якому повідомив про те, що з початку опалювального періоду опалення відсутнє та просить направити працівника для складення відповідного акту (а.с.61).

30.01.2015 позивачем було складено протокол обстеження об'єктів споживання теплової енергії (а.с.68), в якому зазначено, що площа приміщення 59,4 кв.м. теплову енергію не споживає. На підставі чого було здійснено перерахунок за січень 2015.

10.02.2015 позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 00.09.0171/1 (а.с.66), в якому зазначено, що в січні 2015 було проведено корегування нарахувань з початку опалювального сезону 2014-2015 згідно протоколу обстеження № 1925 від 30.01.2015, а саме за період жовтень 2014 - січень 2015 на суму -9 288,59 з ПДВ.

На виконання умов договорів, позивач поставив відповідачу теплову енергію за період з жовтня 2013 по квітень 2015 на загальну суму 38 364,22 грн., що підтверджується актами про постачання теплової енергії за вказаний період та виставленими позивачем відповідачу платіжними вимогами (рахунками) на вищезазначену суму (а.с.24-47).

Пунктом 5.1 договорів, розрахунковим періодом є календарний місяць, споживач самостійно одержує платіжну вимогу у постачальника, після 10-го числа наступного за розрахунковим місяця. Споживач на протязі розрахункового періоду сплачує постачальнику вартість зазначеної у договорі місячної кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Остаточний розрахунок до 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Відповідно до пункту 5.2 договору, всі розрахунки за цим договором виконуються на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії, що виписує постачальник споживачу. Двосторонній акт про постачання теплової ененргії споживач підписує і один екземпляр повертає постачальнику в 5-ти денний термін. В разі не повернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

Відповідачем частково оплачено поставлену теплову енергію на суму 1 731,31 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 632,91 грн.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 36 632,91 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.1 договорів, строк є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі представники сторін не надали.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 36 632,91 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 1 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Правовідносини між сторонами по справі виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, до яких має застосовуватися Закон України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", який встановлює відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за т/е нараховується пеня у розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Нарахування пені проводиться постачальником, після 20 числа наступного за розрахунковим місяця, при наявності заборгованості у споживача.

У звязку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано пеню за період з 21.12.2013 по 25.06.2015 у сумі 5 374,76 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частина друга статті 258 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи звернення позивача з позовом до суду 16.12.2015, а також заяву відповідача про застосування строку позовної давності, позовна давність щодо стягнення пені обмежується періодом з 21.12.2014 по 25.06.2015. Строк позовної давності за вимогами позивача щодо стягнення пені за період з 21.12.2013 по 19.10.2014 є пропущеним.

Згідно з частиною п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивач суду не надав.

Суд, здійснивши перерахунок пені, встановив, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3 759,49 грн.

Також, позивачем нараховано 3% річних за період з 21.12.2013 по 25.06.2015 у сумі 928,19 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2014 по травень 2015 у сумі 17 241,89 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.п. 3.1, 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, твердження відповідача про неправомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Перевіривши розрахунок (а.с.10-11), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 928,19 грн. та інфляційних втрат у сумі 17 241,89 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 185,31 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ" (51918, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 69а; ідентифікаційний код 03341753) на користь Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" (51914, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 168; ідентифікаційний код 03342573) 36 632,91 грн. основний борг, 33 759,49 грн. пеню, 928,19 грн. 3% річних, 17 241,89 грн. інфляційні втрати, 1 185,31 грн. судовий збір, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.02.2016.

Суддя ОСОБА_3