ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2016 р.Справа № 916/4822/15

Позивач : Товариство з додатковою відповідальністю „АЛКАЛІЯ

Відповідач: Сільськогосподарський кооператив „Победа

Про стягнення збитків

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1- згідно довіреності від 01.12.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2- згідно довіреності №1 від 01.12.2015р.

Суть спору: Позивач , Товариство з додатковою відповідальністю (далі- ТДВ) „АЛКАЛІЯ , звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарського кооперативу (далі-СК) „Победа про стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаних доходів (втраченої вигоди) у розмірі 1 000 000 грн.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів,викладених у відзиві на позовну заяву.

24 грудня 2015р. позивач надав до суду клопотання про витребування доказів, а саме: просив витребувати у Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області інформацію щодо сплати СК „Победа земельного податку за 2014-2015р.р. по земельним ділянкам, які знаходяться в межах Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що , за його даними , відповідач сплатив до Карналіївської сільської ради земельний податок по спірним земельним ділянкам , що, на думку позивача, підтверджує факт користування СК „Победа цими земельними ділянками у своїй господарській діяльності . Згідно ж ст..4-3 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам , які беруть участь у справі , необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення клопотання про витребування у Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області інформації щодо сплати СК „Победа земельного податку за 2014-2015р.р. по земельним ділянкам, які знаходяться в межах Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області заперечував, посилаючись на те, що зазначена інформація не може бути належним та допустимим доказом по справі, так як СК „Победа дійсно користується земельними ділянками, розташованими на території Карналіївської сільської ради на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених з власниками цих земельних ділянок.

Розглянув клопотання позивача про витребування доказів, суд доходить до висновку про відмову у його задоволенні, адже, згідно ст..38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. Отже, підставою задоволення клопотання сторони про витребування доказів, є, у першу чергу, неможливість самостійно надати докази. Позивач у справі доказів звернення до Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо витребування необхідної йому інформації , до суду не надав.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін , суд встановив:

Позивач у справі зазначає, що у 2010р. між ТДВ „АЛКАЛІЯ (Орендар) та громадянами - власниками земельних ділянок (Орендодавці) було укладено 26 договорів оренди земельних ділянок , строком дії 10 років. Договори було посвідчено нотаріально та вчинено державну реєстрацію зазначених договорів у встановленому законодавством порядку. Датою державної реєстрації є 17.10.2015р. Земельні ділянки було передано ТДВ „АЛКАЛІЯ за актами приймання-передачі у 2010р. При цьому, позивач сплачує орендну плату починаючи з 2010р. , виконує інші умови договорів оренди саме з моменту укладення договорів оренди та передачі земель від власників до орендаря . При цьому, позивач зазначає, що реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Правове значення має наявність у особи волі на укладання договору саме6 в момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документу. За таких обставин, позивач вважає, що навіть під час відсутності реєстрації права оренди , відповідні договори не можливо вважати недійсними , оскільки вони відображують волю сторін на укладення договору та досягнення домовленості стосовно істотних умов.

У 2014р. позивачу стало відомо, що на орендованих ним земельних ділянках господарську діяльність здійснює СК „Победа , а саме: засіває посівні культури, отримує дохід від реалізації урожаю. Такі дії відповідача позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд стягнути з відповідача СК „Победа збитки у вигляді неодержаних доходів (упущена вигода ) у розмірі 1 000 000 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що СК „Победа не має правовстановлюючих документів на користування спірними земельними ділянками, отже, використовує їх незаконно . У будь-якому випадку, навіть і в 2014р. , коли у позивача договори оренди не були зареєстровані, на думку позивача, він користувався ними безпідставно, адже договори не були розірвані у встановленому законодавством порядку , не визнані судом недійсними.

Позивач також зазначив, що до другого кварталу 2014р. спірні земельні ділянки оброблялися ресурсами позивача (техніка, міндобрива тощо), за рахунок ТДВ „АЛКАЛІЯ було організовано присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, адже позивач мав намір отримувати дохід від орендованих земель, але не зміг цього зробити у звязку із захопленням земель СК „Победа, який засіяв землі своїм посівним матеріалом , зібрав врожай, на земельних ділянках знаходилася техніка відповідача, що унеможливило використання земель позивачем.

Згідно пояснень позивача, що надійшли до суду 01.02.2015р., позивач передав у користування відповідачу земельні ділянки „масиву 2 замість земель „масиву 1, які СК „Победа весною 2015р. обробило, засіяло соняшником та зібрало врожай.

Позивач стверджує, що він міг і повинен був отримати доходи у розмірі 2 000 000 грн. , і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною , яка позбавила його можливості отримати цей прибуток. При цьому, позивач зазначає, що він мав звичайний для свого бізнесу намір отримати звичайний для нього дохід, при тому, що це було розраховано заздалегідь виходячи з досвіду, власної статистики та вже укладених договорів, адже , зазвичай ТДВ „АЛКАЛІЯ за посівний сезон власними ресурсами обробляє понад 300 га земельних ділянок. Отже, позивач вважає, що спірні 70 га земельних ділянок обовязково були б оброблені та засіяні ресурсами позивача, а зібрана кількість врожаю була б не меншою від тієї , яку зібрав відповідач із цих земель, оскільки позивач розраховував на це та укладав договори із землевласниками , та укладав договори із контрагентами , яким мав намір поставляти сільськогосподарську продукцію у відповідній кількості. За даними позивача, у липні-листопаді 2014р. він вклав у спірні земельні ділянки 449 895 грн. Згідно з підсумком збору врожаю станом на 01.12.2015р. , ним було засіяно під соняшник 300 га землі, та зібрано 6 631 ц соняшника на зерно, що становить 2,21 т з одного га. Згідно із договором поставки №02011/16 від 08.10.2015р. позивачем було реалізовано насіння соняшника за ціною 10 400 грн. за тону. За таких обставин, позивач розраховує, що з 97,76 га ріллі, яку використовував відповідач , позивачем було б зібрано : 2, 21т х 97,76 га=216, 05т насіння Х 10 400 грн. = 2 251 600 грн.

Згідно пояснень позивача, що надійшли до суду 01.02.2015р., позивач зазначає , що враховуючи той факт , що відповідачем бути витрачені кошти на обробку земельних ділянок, сплачені податки, понесені витрати повязані із сплатою заробітної плати найомних працівників та орендної плати , реальну суму упущеної вигоди , що підлягає стягненню за користування ним земельними ділянками „масиву 2 , які були надані йому позивачем в обмін на спірні земельні ділянки „масиву 1 , позивачем оцінена в 1 000 000 грн.

За таких обставин, посилаючись на ст..ст.22 , 1214 Цивільного кодексу України та ст..ст.224,225 Господарського кодексу України , позивач просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 1 000 000 грн. , яка складається з недоотриманого доходу у період з 2014р. по 2015р. , у звязку із обробленням відповідачем „масиву 2, користуванням відповідачем спірними земельними ділянками, на яких відповідач виростив та збув соняшник саме на суму у вказаному розмірі.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що 01.10.2014р. між СК „Победа та фізичними особами-власниками земельних ділянок були укладені договори оренди , разом з підписанням яких сторонами було підписано акти приймання-передачі земельних ділянок у користування. Зазначені власники земельних ділянок раніше укладали договори оренди земельних ділянок з ТДВ „АЛКАЛІЯ, але у жовтні 2014р. надали до ТДВ „АЛКАЛІЯ заяви про припинення дії договору . Після цього , за даними відповідача, ТДВ „АЛКАЛІЯ орендну плату власникам земельних ділянок не сплачувало , у звязку з чим, відповідач вважав договори оренди розірваними за згодою сторін.

Після укладання договорів оренди СК „Победа розпочало відкрито користуватися орендованими земельними ділянками, без будь-яких перешкод та зауважень з боку ТДВ „АЛКАЛІЯ, та повідомив відповідні державні органи про укладання цих договорів та збільшення земельного фонду, що перебуває у його використанні, сплачував земельний податок за земельні ділянки на території Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, декларував та сплачував податки на доходи фізичних осіб з виплачуваної орендодавцям орендної плати . За таких обставин, відповідач вважає, що він є правомірним та добросовісним користувачем земельних ділянок , навіть за відсутності реєстрації права оренди, оскільки власники земельних ділянок виразивши свою волю уклали договори оренди землі з СК „Победа , узгодили всі істотні умови договорів, передали земельні ділянки у користування .

Відповідач також вважає необґрунтованою та не підтвердженою матеріалами справи вимогу позивача щодо стягнення збитків у розмірі 1 000 000 грн.

Крім того, відповідач просить суд стягнути з ТДВ „АЛКАЛІЯ витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн., посилаючись на те, що зазначені витрати входять до складу судових витрат, та відповідно до ст..49 ГПК України відшкодовуються за рахунок винної сторони. Відповідач зазначає, що в контексті ст..ст.44, 48 ГПК України, ст..ст.6,26,30 Закону України „Про адвокатуру судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті у випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати ,яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі , а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наводяться також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної виголи) покладає на кредитора обовязок довести , що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі правомірної поведінки відповідача та не вчинення ним певних дій або бездіяльності. Позивач повинен також довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 1 000 000 грн., посилаючись на безпідставне та неправомірне користування СК „Победа земельними ділянками. При цьому, з наданих позивачем до суду матеріалів та пояснень незрозуміло, про які саме земельні ділянки веде мову позивач, адже, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідач неправомірно використовує земельні ділянки „масиву 1, а згідно пояснень, що надійшли до суду 01.02.2016р. позивач зазначає, що за згодою з відповідачем передав останньому земельні ділянки „масиву 2, які останній включив у фінансову звітність. Виходячи з зазначених пояснень позивача, відсутня протиправна поведінка відповідача, наслідком якої стало спричинення позивачу збитків.

Крім того, позивач у справі не довів належними та допустимими доказами можливості отримання доходів (вигоди) у розмірі 1 000 000 грн. у разі використання земельних ділянок ТДВ „АЛКАЛІЯ, адже, до матеріалів справи не надано доказів отримання відповідачем доходу , отриманого у звязку із використанням земельних ділянок „масиву 2 саме у такому розмірі, не надано доказів реалізації позивачем насіння соняшника, а наявність договору поставки соняшнику третій особі ще не свідчить про його виконання та поставку .

Слід також зауважити, що розмір упущеної вигоди зроблено позивачем приблизно, що також є підставою вважати його недоведеним.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стосовно клопотання відповідача у справі про відшкодування йому витрат у розмірі 5 000 грн. , повязаних із правовою допомогою адвоката для захисту прав та інтересів відповідача у даній справі, слід зазначити, до дійсно, відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст..49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Але, відповідно до п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змінами та доповненнями) витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів оплати послуг адвоката у розмірі 5 000 грн. за надання правової допомоги в ході розгляду даної справи . Крім того, ОСОБА_2 у справі №916/4822/15 представляв інтереси СК „Победа на підставі наявної у матеріалах справи довіреності №1 від 01.12.2015р. , і до матеріалів справи не надано копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За таких обставин, у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону витрат СК „Победа у розмірі 5 000 грн. на послуги адвоката .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю „АЛКАЛІЯ відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08 лютого 2016 р.

Суддя Н.В. Рога