РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/29425/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аітехно-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ"

про розірвання договору та стягнення 220 620,82 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Горячев, О.А. (дов.№б/н від 01.12.2015), Сацюк А.О. - директор

від відповідача: Стаднік М.В. - директор, Явтушенко В.І. (дов.№ б/н від 15.01.2016), Гопанчук Р.Л. (дов. №б/н від 01.02.2016),

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аітехно-Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" про розірвання договору та стягнення 220 620,82 грн.

Позовні вимоги ТОВ «Аітехно-Сервіс» обґрунтовані наявністю обов'язку у відповідача здійснити повернення грошових коштів, сплачених ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» за Договором №11/11 від 11.11.2014, та розірвати договір, посилаючись на положення ч. 2 ст. 852 ЦК України, через неналежне виконання договірних зобов'язань з боку відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29425/15 та призначено її до розгляду на 17.12.2015 року.

17.12.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Розгляд справи 17.12.2015 у зв'язку із перебуванням судді Полякової К.В. на лікарняному не відбувся, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 28.12.2015 розгляд справи призначено на 05.01.2016 року.

За наслідками розгляду справи 05.01.2016 суд виніс ухвалу про відкладення її розгляду на 14.01.2016 року.

У задоволення клопотання представників позивача, 14.01.2016 судом винесено ухвалу пр. продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 01.02.2016 року.

У судовому засіданні 01.02.2016 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДМ МА «Бориспіль» та Корпорацію «Альтіс-Холдинг», з підстав того, що відповідачем не доведено факту виникнення у вказаних юридичних осіб додаткових зобов'язань або вплине на права та обов'язки вказаних юридичних осіб.

У судовому засіданні 01.02.2016 та судовому засіданні 03.02.2016 судом оголошувалась перерва до 03.02.2016 та 09.02.2016 відповідно.

Під час судового засідання 09.02.2016 позивачем подано до суду заяву про укладення мирової угоди для її затвердження судом та припинення провадження у справі.

Дослідивши подану до суду на затвердження мирову угоду від 08.02.2016 та з'ясувавши думку представників відповідача, суд відмовив у її затвердженні з нижченаведених підстав.

Законодавцем визначено, що мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами.

Оскільки подана до суду мирова угода від 08.02.2016 не підписана обома сторонами та не скріплена печатками обох сторін (зокрема відповідача), тому не може вважатися укладеною обома сторонами та такою, що припиняє процесуально-правові відносини.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди та не вбачає наявності підстав припинення провадження у справі, передбачених ст. 80 ГПК України.

Надалі, у судовому засіданні 09.02.2016 представником позивача надані пояснення по суті спору, відповідно до яких він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та надав додаткові документи до суду.

У свою чергу представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» (Замовник) та Товариством з обмеженою |дповідальністю «Спецмонтаж-ССХ» (Підрядник) укладено Договір № 11/11 (надалі - Договір) .

Відповідно до п. 1.1. Договору замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання щодо виконання комплексу робіт з пусконалагоджування систем протипожежного захисту на об'єкті: «Реконструкція будівлі пасажирського терміналу «D» в ДП МА «Бориспіль».

Звертаючись із даним позовом до суду, ТОВ «Аітехно-Сервіс» стверджує, що підрядник неналежним чином виконував передбачені договором роботи, на підтвердження чого надав до суду лист Альтіс Холдинг №25/09-01 від 25.09.2015 із службовою запискою ДП МА «Бориспіль», адресований ТОВ «Аітехно-Сервіс» щодо наявності зауважень у кількості 51 шт. до виконаних робіт. Надалі, позивачем на адресу відповідача направлено лист №100/15 від 13.10.2015 із зауваженнями до робіт та додатковою угодою про розірвання договору №11/11 від 11.11.2014 року. Оскільки відповідачем не надано відповіді або згоди щодо розірвання спірного договору, ТОВ «Аітехно-Сервіс» звернувся із даним позовом до суду, у межах якого просить розірвати договір на підставі ч. 2 ст. 852 ЦК України, та стягнути грошові кошти у розмірі 220 620,82 грн., з яких 210 000,00 грн. - основний борг, 9 964,93 грн. -пеня та 655,89 грн. - 3% річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач в усному порядку зазначив про отримання від позивача за даним договором грошових коштів у розмірі 203 000,00 грн. та, посилаючись на акти про виконання пусконалагоджувальних робіт без дати підписання та лист №01-22-2204 від 19.05.2015 ДП МА «Бориспіль» та лист №18/05-01А від 18.05.2015 Альтіс Холдинг, наполягав на належному виконанні ним робіт за договором №11/11 від 11.11.2014 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України та § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Термін виконання пусконалагоджувальних робіт погоджується і затверджується, згідно укладеного між сторонами графіку виконання робіт (п. 3.1. Договору).

Під час розгляду спору судом неодноразово витребувано графік робіт, однак сторонами вимоги суду не виконано та графік виконання робіт до суду не надано.

Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу України визначено, що договором підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Умовами пункту 2.1. договору, виконання робіт виконавцем згідно з умовами даного договору становить 225 000,00 грн.

На підтвердження здійснення перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача, ТОВ «Аітехно-Сервіс» надані до суду банківські виписки.

Судом досліджено надані банківські виписки про рух грошових коштів на рахунку позивача та встановлено, що ТОВ «Аітехно-Сервіс» перерахувало на користь відповідача суму грошових коштів - 215 399,32 грн., з яких 48 000,00 грн. згідно призначення платежу - «за договором №11/11», у той час як залишкова сума грошових коштів перерахована на рахунок відповідача із відмінними призначеннями платежів.

Разом з тим, під час розгляду спору представником ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» усно заявлено, що за договором №11/11 отримано 203 000,00 грн., проте належних та допустимих доказів у підтвердження вказаного факту до суду не надав.

За приписами ч. 2 ст. 852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Підставами виникнення цивільних прав замовника щодо розірвання договору підряду та вимоги про відшкодування збитків, встановлених ч. 2 ст. 852 ЦК України, є обов'язок доказування ним наявності двох юридичних фактів, а саме: наявність у роботі підрядника істотних відступів або істотних недоліків та завдання збитків підрядником.

Під істотними відступами від умов договору підряду або істотними недоліками слід розуміти такі порушення договору, що безпосередньо впливають на кінцевий результат роботи, завдяки чому замовник може втратити інтерес до цього результату робіт, неможливість їх виправлення будь-якою стороною договору підряду у розумні строки та неможливість використання замовником результату робіт відповідно до мети, яку він визначав.

Саме у цьому випадку замовник має право вимагати від підрядника не виправлення недоліків, а розірвання договору та відшкодування збитків.

За змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

Узагальнюючи вищевикладене, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем, як особою, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.. 32-34 ГПК України, не доведено наявності у роботі ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків та наявність усіх складових збитків, з якими законодавець пов'язує покладення на відповідача обов'язку їх відшкодування.

Оскільки, судом встановлено недоведеність позовних вимог, тому позов задоволенню не підлягає.

Суд відзначає, що надані відповідачем акти про виконання пусконалагоджувальних робіт не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» щодо наявності обов'язкових реквізитів первинних документів, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-33, 44, 49, 75 ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аітехно-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" про розірвання договору та стягнення 220 620,82 грн. - відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 09.02.2016 року. Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 12.02.2016 року.

Суддя К.В. Полякова