ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6519/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Науково-технічний центр "Вуглеінновація" в особі відокремленого підрозділу "НДІОМШБ", м. Харків
до Державного підприіємства "Південдіпрошахт", м. Харків
про визнання недійсним частини договору та стягнення заборгованості в сумі 170587,66 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 15.04.2015 р.,

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 05.01.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство «Вуглеінновація» в особі відокремленого підрозділу «НДІОМШБ» - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Державного підприємства «Південдніпрошахт» - про визнання недійсним п. 2.2 договору №09-14 від 27.10.2014 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції; стягнення заборгованості за договором №09-14 від 27.10.2014 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 170587,66 грн. Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3776,82 грн.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним п. 2.2 договору №09-14 від 27.10.2014 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції вмотивовано невідповідністю даного пункту договору вимогам чинного законодавства (а саме ст. 837 ЦК України щодо відплатності договору підряду). Позовні вимоги в частині стягнення коштів вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором №09-14 від 27.10.2014 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 грудня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 25 січня 2016 року.

В судовому засіданні 25 січня 2016 року було оголошено перерву до 08 лютого 2016 року об 11:40 год.

В судовому засіданні 08 лютого 2016 року представник позивача надала для долучення до матеріалів справи документи згідно переліку супровідного листа (вх.№3977 від 08.02.2016 р.), позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 08 лютого 2016 року надав для долучення до матеріалів справи документи згідно переліку заяви (вх.№4007/15 від 08.02.2016 р.), заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (арк.с. 36). Так, відповідач вважає, що п. 2.2 договору №09-14 від 27.10.2014 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції відповідає вимогам чинного законодавства, сторони підписали договір за взаємною згодою. У задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів представник відповідача просив суд також відмовити, оскільки невиконання відповідних зобовязань, на думку відповідача, сталося не з вини останнього, а у звязку з скрутним матеріальним становищем його контрагента (ПАТ «Лисичанськвугілля»).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

27 жовтня 2014 року між позивачем (як виконавцем) та відповідачем (як замовником) було укладено договір № 09-14 на створення (передання) науково-технічної продукції (далі договір на створення (передання) науково-технічної продукції).

Відповідно до п. 1.1 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання роботи «Обстеження стану та розробка технічного рішення з посилення кріплення нового допоміжного ствола в інтервалі 790-820 м. та в місцях прориву води на глибині 629 м. ОП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля».

В пункті 1.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції сторони домовились, що замовник надає виконавцю в строк до 10.11.2014 р. вихідні дані згідно Додатку №2.

Додатком №2 до договору на створення (передання) науково-технічної продукції (арк.с. 13) сторони погодили перелік вихідних даних на виконання робіт згідно договору на створення (передання) науково-технічної продукції.

Згідно з п.1.3 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, строк здачі робіт по договору грудень 2014 року.

Пунктом 3.1 договору на створення (передання) науково-технічної продукції передбачено, що при завершенні робіт виконавець надає замовнику розроблену науково-технічну продукцію (в 3-х примірниках) та Акт здачі-приймання виконаних робіт.

Вартість обумовлених договором на створення (передання) науково-технічної продукції робіт сторони погодили в п. 2.1 та додатку №1 до договору (Протоколі домовленості про договірну ціну на науково-технічну продукцію), відповідно до яких за виконання робіт відповідно до даного договору замовник перераховує виконавцю 120000,00 грн., в тому числі НДС 20%-20000,00 грн.

11 грудня 2014 року між сторонами було підписано та скріплено печатками Акт приймання-здачі робіт за договором на суму 120000,00 грн. (арк.с. 14).

Відповідно до п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, оплату виконаних виконавцем робіт замовник здійснює після отримання оплати за виконання роботи від ПАТ «Лисичанськвугілля».

Позивач вважає вказаний вище п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції недійсним, оскільки останній не визначає строку (терміну) виконання відповідачем свого грошового зобовязання за договором, втім перешкоджає йому в отриманні від відповідача плати за виконані згідно договору роботи.

Позивач також стверджує, що відповідач за договором на створення (передання) науково-технічної продукції свої грошові зобовязання не виконав, за отриману науково-технічну продукцію не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 120000,00 грн.

Про сплату відповідної заборгованості позивач звертався до відповідача з претензіями від 25.03.2015 р. №04/1-59 та від 25.08.2015 р. №04/1-191 (арк.с. 15-16).

Листом №31-11-50 від 30.03.2015 р. (арк.с. 17) відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище ПАТ «Лисичанськвугілля» та надання останньому розстрочки на виконання своїх грошових зобовязань в сумі 143052,00 грн. до листопада 2015 року, повідомив про неможливість сплати коштів за договором на створення (передання) науково-технічної продукції в сумі 120000,00 грн.

Викладені обставини зумовили звернення позивача з позовом у даній справі до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 892 ЦК України, за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Як свідчить наявний в матеріалах справи Акт приймання-здачі робіт за договором на суму 120000,00 грн. (арк.с. 14), позивач виконав, а відповідач прийняв виконання обумовлених договором на створення (передання) науково-технічної продукції робіт на загальну суму 120000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надані докази оплати виконаних позивачем робіт за договором на створення (передання) науково-технічної продукції в сумі 120000,00 грн.

Факт прийняття та несплати виконаних позивачем та обумовлених договром на створення (передання) науково-технічної продукції робіт не заперечується та не спростовується відповідачем.

Щодо строку виконання відповідачем свого грошового зобовязання з оплати виконаних позивачем робіт в сумі 120000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В пункті п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, сторони домовились, що оплату виконаних виконавцем робіт замовник здійснює після отримання оплати за виконання роботи від ПАТ «Лисичанськвугілля».

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Договором на створення (передання) науково-технічної продукції сторони строку виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати виконаних позивачем робіт не передбачили, оскільки не погодили період у часі для здійснення відповідної оплати.

Зі змісту ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України вбачається, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отримання відповідачем оплати від ПАТ «Лисичанськвугілля» за виконання роботи не є подією, яка неминуче має настати. Отже, погодження сторонами порядку оплати (після отримання відповідачем оплати від ПАТ "Лисичанськвугілля") не можна розглядати як визначення сторонами терміну виконання зобов'язання шляхом вказівки на подію.

Таким чином, визначений в п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції порядок здійснення відповідачем оплати не маює характеру неминучості, а отже не може вважатися терміном, відповідно до ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторонами в договорі на створення (передання) науково-технічної продукції не погоджено строків, термінів виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати виконаних позивачем робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

25 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією №04/1-59 (арк.с.15) про сплату заборгованості за договором на створення (передання) науково-технічної продукції в сумі 120000,00 грн.

Доказів дати отримання відповідачем вказаної претензії позивачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано.

30 березня 2015 року відповідач, у відповідь на вказану вище претензію позивача №04/1-59 від 25.03.2015 р., повідомив про неможливість сплати коштів за договором на створення (передання) науково-технічної продукції в сумі 120000,00 грн. (лист №31-11-50 від 30 березня 2015 р., арк.с. 17).

Таким чином, станом на 30 березня 2015 року відповідач претензію позивача отримав, а отже був обізнаний з вимогою про сплату вартості виконаних позивачем за договором робіт в сумі 120000,00 грн.

За таких обставин, обумовлений ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденний строк необхідно відраховувати з 30 березня 2015 року, а отже строк виконання відповідачем грошового зобовязання за договором на створення (передання) науково-технічної продукції настав 06 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене вище, суд констатує, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання за договором на створення (передання) науково-технічної продукції на суму 120000,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності умовам договору, вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 252-254, 625 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, в цілому, є законними та обґрунтованими. Втім, позивачем невірно визначено початковий період їх розрахунку (з 01.01.2015 р.).

Так, враховуючи, що строк виконання відповідачем грошового зобовязання за договором на створення (передання) науково-технічної продукції настав 06 квітня 2015 року, у позивача право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на положення ст.254 ЦК України, виникло з 07 квітня 2015 року.

Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятора Ліга, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, судом встановлено, що, за період з 07 квітня 2015 року по визначену позивачем кінцеву дату розрахунку - 17 листопада 2015 року, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 2219,18 грн., а інфляційних втрат 21960,00 грн.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором на створення (передання) науково-технічної продукції в сумі 120000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 2219,18 грн. та 21960,00 грн. відповідно.

Посилання представника відповідача в судових засіданнях на невиконання власним контрагентом ПАТ «Лисичанськвугілля» своїх грошових зобовязань в сумі у звязку із скрутним фінансовим становищем останнього, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів, є юридично неспроможними.

Так, відсутність чи недостатність грошових коштів для виконання грошових зобовязань не звільняє сторону правочину від обовязку належного виконання своїх договірних зобовязань, встановленого ст. 526 ЦК України.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання недійсним п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто в цивільних правовідносинах діє презумпція правомірності правочину.

Отже, враховуючи викладене, а також положення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Визначаючи в позові підставу недійсності п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Втім, позивачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не обґрунтовано та не доведено факту невідповідності п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції вимогам чинного законодавства.

Посилання позивача в позовній заяві на порушення вказаним пунктом договору вимоги ст. 837 ЦК України щодо відплатності договору на створення (передання) науково-технічної продукції, є безпідставними, адже спірний пункт договору не нівелює обовязок відповідача щодо оплати виконаних позивачем згідно договору робіт.

Сам факт неналежного виконання відповідачем свого грошового зобовязання за договором на створення (передання) науково-технічної продукції також не свідчить про недійсність п. 2.2 договору на створення (передання) науково-технічної продукції у звязку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до якої при частковому задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2162,68 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 251, 252, 526, 530, 612, 625, 892 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Південдніпрошехт» на користь Державного підприємства «Науково-технічний центр «Вуглеінновація» заборгованість за Договором № 09-14 на створення (передання) науково-технічної продукції від 27 жовтня 2014 року в сумі 120000,00 грн., 3% річних в сумі 2219,18 грн., інфляційні втрати в сумі 21960,00 грн., судовий збір в сумі 2162,68 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3