Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" лютого 2016 р. Справа № 906/1455/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №622/19 від 01.02.2016 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт (м.Житомир)

про стягнення 53885,16 грн. (згідно заяви від 25.01.2016р. за вих.№492/19)

В провадженні господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/1455/15 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир) до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт (м. Житомир) про стягнення 55254,59 грн.

Господарським судом ухвалою від 28.12.2015р. розгляд справи відкладено на 26.01.2016р. та зобов'язано сторони надати суду відповідні докази.

25.01.2016р. від позивача по факсу надійшла заява за вих.№492/19 від 25.01.2016р.

В судовому засіданні 26.01.2016р. представник позивача просила долучити до матеріалів справи заяву за вих.№492/19 від 25.01.2016р. (вх.№02-44/72/16), довідку про заборгованість відповідача станом на 25.01.2016р., копію акту звірки за період з 01.01.2013р. по 01.01.2016р. разом копією супровідного листа за вих.№132/19 від 06.01.2016р.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Вважає, що датою зарахування здійснених відповідачем платежів є дата їх проведення по бухгалтерському обліку позивачем.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 28.12.2015р. не направив, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлявся своєчасно та належним чином.

На запитання судді представник позивача повідомила, що заяву за вих.№492/19 від 25.01.2016р. (вх.№02-44/72/16) відповідачу не направляли.

За наведених обставин, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зважаючи на необхідність направлення відповідачу заяви позивача за вих.№492/19 від 25.01.2016р. (вх.№02-44/72/16) для забезпечення його процесуальних прав, господарський суд ухвалою від 26.01.2016р. відклав розгляд справи на 09.02.2016р.

В засіданні суду 09.02.2016р. представник подала для долучення до матеріалів справи докази направлення відповідачу цінним листом з описом вкладення заяви від 25.01.2016р. за вих.№492/19 (а.с.107,108).

З огляду на зазначене, з урахуванням положень ст.ст.22,55 ГПК України, господарський суд приймає до розгляду заяву від 25.01.2016р.; розгляд справи визначається у розмірі позовних вимог, визначених позивачем в заяві від 25.01.2016р. за вих.№492/19.

Надаючи пояснення по суті справи представник позивача підтримала позов у повному обсязі, з урахуванням заяви від 25.01.2016р., просить позов задовольнити.

Житомирське обласне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство протипожежних робіт, яке є відповідачем по справі, в судове засідання свого представника не направило, жодних доказів по справі, клопотань чи пояснень з приводу неявки в суд від відповідача не надійшло.

Про вручення відповідачу надісланої на вказану адресу рекомендованим з повідомленням листом копії ухвали суду про порушення провадження у даній справі свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.43).

Про надіслання відповідачу за вказаною адресою ухвали суду про призначення розгляду справи на 09.02.2016р. свідчить реєстр Ф103 на відправку рекомендованої кореспонденції Господарського суду Житомирської області за 01.02.2016р. (а.с.105).

Відповідно до інформації з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" - http:// services. ukrposhta. com/ barcodesiaglе/ - щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відправлення за номером 080 (штрихкодовий ідентифікатор) про відправлення на адресу відповідача рекомендованого листа вручене адресату (одержувачу) 03.02.2016р. (а.с.106).

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні Житомирське обласне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство протипожежних робіт не скористалось.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на викладене та враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов'язковою, а також, запобігаючи невиправданому затягуванню розгляду спору по справі, яка вже тривалий час розглядається, як з урахуванням об'єктивних та поважних причин, так і з врахуванням невиконання вимог суду сторонами, що перешкоджало забезпеченню повного та всебічного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 09.02.2016р. без участі представника відповідача, за наявними матеріалами справи відповідно до ст.75 ГПК України.

Стосовно тривалості розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до п.27 Рішення Європейського суду з прав людини від 8 квітня 2010 року у справі "Гутка проти України" суд також частково погодився з твердженням Уряду України про те, що сторони сприяли тривалості оскаржуваного провадження. Вірним є те, що, хоча стороні в цивільній справі не можна ставити за вину використання доступних за національним законодавством засобів для захисту своїх інтересів, вона має враховувати те, що такі дії неминуче призводять до затягування відповідного провадження (згідно ухвали у справі "Малицька-Васовська проти Польщі" від 5 квітня 2001 року, №41413/98).

Зважаючи на викладене, маючи на меті забезпечити розгляд справи за результатом дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та вжити передбачених законом засобів для встановлення належності і допустимості доказів по справі, неодноразово для надання можливості сторонам подати відповідні докази в наступне слухання справи, призначене на іншу дату, суд дійшов висновку, що розумним для розгляду даної справи є саме строк, що мав забезпечити як реалізацію процесуальних прав сторін по справі, так і повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору.

В судовому засіданні 09.02.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.85 ГПК України.

Розглянувши зібрані у справі матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2011р. між сторонами був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом (договір) №7-2012-ПП-565 (а.с.11-14), згідно з умовами якого Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (постачальник) постачає природний газ Житомирському обласному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємству протипожежних робіт (споживач) в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору).

07.12.2012р. сторонами підписано додаткову угоду №1/2012 до договору (а.с.15), згідно якої сторони домовились, зокрема, з 01.01.2013 викласти нумерацію договору №7-2012-ПП-565 на постачання природного газу за регульованим тарифом у наступній редакції: "Договір №П-ПР-7-2013-565 на постачання природного газу за регульованим тарифом".

Додатком №2 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом сторони погодили договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік (а.с.16). Вказаний додаток є невід'ємною частиною договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.12.2011р. №П-ПР-7-2013-565.

Відповідно до п.4.6 договору, оплата вартості послуг з постачання природного газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору. Споживач (відповідач) самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни на газ на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач (відповідач) проводить остаточний розрахунок не пізніше 3-го (третього) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як передбачено п.4.7 договору, оплата вартості послуг з постачання газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

На виконання умов даного договору, позивач протягом 2013-2014 років поставив відповідачеві природний газ в кількості 9113 м.куб. на загальну суму 44721,49 грн. (акти приймання-передачі природного газу, а.с.17-22).

Однак, всупереч домовленості між сторонами, оплату за природний газ та надані послуги відповідач здійснив лише частково, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 25186,10 грн. Вказана сума заборгованості не заперечується відповідачем та визнається останнім в т.ч. в підписаному сторонами 30.12.2015р. акті звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2013 - 01.01.2016 (а.с.98).

Підпунктом 5.3.3 договору сторони визначили, що відповідач зобов'язаний оплачувати позивачеві вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Таким чином, станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 25186,10 грн., яку позивач і просить суд стягнути з відповідача.

Суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, враховуючи наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі вищевказаного договору на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо оплати у повному обсязі вартості спожитого природного газу у встановлений договором строк. Доказів погашення суми заборгованості відповідачем не надано, водночас, згідно довідки позивача №491/19 від 25.01.2016р. заборгованість відповідачем не погашена та станом на 25.01.2016р. складає 25186,10 грн. Враховуючи викладене, позов щодо стягнення з відповідача суми 25186,10 грн. основного боргу підлягає задоволенню господарським судом.

Отже, згідно встановлених обставин справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні та 3% річних у розмірі 22862,01 грн. та 3144,48 грн. відповідно.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки інфляційних та 3% річних (а.с.94,95), господарський суд встановив його правомірність та необхідність задоволення обґрунтованих позовних вимог про стягнення 22862,01 грн. інфляційних та 3144,48 грн. 3% річних з відповідача.

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем в заяві від 25.01.2016р. (а.с.94) щодо нарахування 2692,57грн. пені на існуючу суму боргу за загальний період з 04.02.2013р. по 03.08.2013р., господарський суд встановив правомірність здійсненого позивачем розрахунку та, відповідно, обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на свою користь 2692,57 грн. пені.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Таким чином, позов задовольняється судом у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт (10006, м.Житомир, вул.Героїв Пожежних, 67-а, ідентифікаційний код 00182886) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (10002, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, буд.35, ідентифікаційний код 03344071):

- 25186,10 грн. основного боргу,

- 2692,57 грн. пені,

- 3144,48 грн. 3% річних,

- 22862,01 грн. інфляційних,

- 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.02.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)