ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 р. Справа № 923/1992/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Кулик В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка", м.Гола Пристань Херсонської області

до відповідача: ОСОБА_1 біосферного заповідника Національної академії наук України, м.Гола Пристань Херсонської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Херсонська обласна рада

про визнання відсутності права користування земельною ділянкою площею 1867,8 га.

за участю прокурора прокуратури Херсонської області ОСОБА_2 (службове посвідчення №030355, видане 17.11.2014р.);

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (паспорт серії КЕ №826681 виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 20.10.1997р.) представник за довіреністю від 11.10.2015р.; ОСОБА_4 (паспорт серії МР №016550 від 30.06.2002р. виданий Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області) представник за довіреністю №01 від 20.02.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_5 (паспорт серії МО № 917676 виданий Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області 06.04.2001р.) представник за довіреністю №04-06/118/1 від 04.01.2016р.;

від третьої особи: не прибув.

Позивач ОСОБА_6 районне товариство мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка", м. Гола Пристань Херсонської області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 біосферного заповідника Національної академії наук України, м. Гола Пристань Херсонської області за участю третьої особи Херсонської обласної ради, в якому просить суд визнати відсутність права користування за відповідачем земельною ділянкою вздовж Тендрівської затоки, яка визначена як охоронна зона площею 1867,8 га.

Ухвалою господарського суду від 15.12.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.01.2016р., зобов'язано сторони надати додаткові докази, явка представників сторін в судове засідання визнана обов'язковою.

Ухвалою від 11.01.2016р. Херсонську обласну раду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, розгляд справи відкладено на 28.01.2016р.

16.01.2016р. на виконання вимог ухвали суду відповідачем надано додаткові докази для залучення до матеріалів справи.

25.01.2016р. до господарського суду надійшла заява Заступника прокурора Херсонської області про вступ у справу з метою захисту та недопущення порушень інтересів держави. Ухвалою господарського суду від 27.01.2016р. допущено прокурора до участі у справі для представництва інтересів держави.

В судовому засіданні 28.01.2016р представником позивача ОСОБА_3 подано письмові клопотання про призначення судової експертизи та про витребування доказів.

Підтримуючи клопотання про витребування доказів представник позивача зазначив, що на розгляді Херсонської обласної ради знаходиться звернення Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" про надання мисливських угідь у користування. З метою забезпечення повноти та об'єктивності розгляду справи позивач просив витребувати у Херсонської обласної ради копії протоколів засідання постійної комісії обласної ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та екології, на яких розглядалось дане звернення.

Обґрунтовуючи клопотання про призначення судової експертизи представник позивача зазначив, що спір між сторонами виник через необґрунтовану, на думку позивача, позицію ОСОБА_1 біосферного заповідника про наявність охоронної зони уздовж південної акваторії Тендрівської затоки. При цьому, в судовому засіданні 11.01.2016р. представником відповідача було заявлено, що документ, оформлений в установленому законодавством порядку з прив'язкою на місцевість, який би підтверджував наявність такої охоронної зони, відсутній. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про східну частину Тендрівської затоки, яка, за твердженням відповідача, була предметом досліджень судових органів. Таким чином позивач вважає, що вирішення даного спору не можливо без проведення судової експертизи. У зв'язку з чим просить призначити експертизу, на вирішення якої поставити питання: "Чи має місце накладення меж земельної ділянки площею 10407,6 га, що відповідно до Плану мисливських угідь планується до відведення в користування Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" із земельною ділянкою, що є охоронною зоною ОСОБА_1 біосферного заповідника НАН України вздовж заповідної зони Тендрівської затоки в межах плану площею 1867,8 га?".

Ухвалою від 28.01.2016р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Херсонської обласної ради належним чином засвідчені копії протоколів засідання постійної комісії обласної ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та екології, на яких розглядалось звернення голови Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" до Херсонської обласної ради про повернення мисливських угідь у користування; прийнято до розгляду клопотання про призначення судової експертизи; зобов'язано відповідача надати суду письмово викладену позицію щодо клопотання позивача про призначення судової експертизи; у разі необхідності запропонувати суду експерта або експертну установу для проведення експертизи та питання, які мають бути поставлені на вирішення останньої; зобов'язано позивача надати копію звернення голови Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" до Херсонської обласної ради про повернення мисливських угідь у користування; відкладено розгляд справи на 09.02.2016р.

05.02.2016р. позивачем на виконання вимог ухвали суду надано до матеріалів справи копію звернення голови Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" до Херсонської обласної ради.

08.02.2016р. Херсонською обласною радою на виконання вимог суду надано додаткові докази.

В судове засідання 09.02.2016р. прокурор та представники сторін прибули.

Третя особа Херсонська обласна рада, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечилла, про поважність причин неявки суд не повідомила.

В судовому засіданні представники позивача підтримали клопотання про призначення судової експертизи та наполягали на його задоволенні.

Прокурор та представник відповідача проти призначення судової експертизи заперечили. При цьому представником відповідача зазначено, що розміщення мисливських угідь Голопристанського районного товариства мисливців та рибалок "Голопристанська Чайка" на території охоронної зони Чонорноморського біосферного заповідника НАН України підтверджено рішеннями судових органів, копії яких надано до матеріалів справи; ділянка мілководної східної частини Тендрівської затоки входить до складу ОСОБА_1 біосферного заповідника; позивач є обізнаним про те, що частина його колишніх мисливських угідь знаходиться у межах охоронної зони заповідника, оскільки листом №25-6-7/190 від 23.02.2010р. Державна служба заповідної справи Мінприроди повідомляла Запорізький національний університет, який є розробником проекту мисливського впорядкування ГРТМР "Голопристанська Чайка", про охоронні зони навколо ОСОБА_1 біосферного заповідника.

В судовому засіданні після заслуховування позиції всіх учасників провадження клопотання позивача про призначення судової експертизи судом відхилено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

При цьому, необхідність призначення судової експертизи пов'язана саме з наявністю при розгляді господарського спору певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст. 41 ГПК України випливає, що саме суд визначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі. Таким чином, згідно положень чинного законодавства та вказаної статті, зокрема, суд має право на його розсуд призначити експертизу у разі такої необхідності, проте, не обов'язок.

Згідно приписів п. 2 ОСОБА_7 Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання позивача про призначення судової експертизи та відсутність дійсної потреби у спеціальних знаннях при дослідженні та оцінці документальних доказів, наявних у матеріалах справи, а тому відхилив клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити.

Прокурор проти позову заперечила з підстав його необґрунтованості та відсутності доказів порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 09.02.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача і відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_6 районне товариство мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка", м. Гола Пристань Херсонської області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 біосферного заповідника Національної академії наук України, м. Гола Пристань Херсонської області за участю третьої особи Херсонської обласної ради, в якому просить суд визнати відсутність права користування за відповідачем земельною ділянкою вздовж Тендрівської затоки, яка визначена як охоронна зона площею 1867,8 га.

Як слідує з позовної заяви та зазначено представниками позивача в судовому засіданні, 10.07.2013р. ГРТМР "Голопристанська Чайка" звернулось до Херсонської обласної ради щодо вирішення питання надання мисливських угідь у користування. На підставі висновків і рекомендацій постійної комісії обласної ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та екології від 24.09.2013р. №30-36 (а.с.30) за результатами розгляду звернення позивача було рекомендовано товариству мисливців і рибалок надати обласній раді пакет документів щодо надання мисливських угідь у користування відповідно до чинного законодавства.

На виконання вищенаведених рекомендацій ГРТМР "Голопристанська Чайка" були зроблені запити до відповідних органів та отримано відповіді від ОСОБА_1 біосферного заповідника (лист від 01.09.2014р. №01-12/118/245 - а.с.37), Департаменту Заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України (лист від 01.09.2014р №9/850-14 - а.с.39), Державного агентства земельних ресурсів України (лист від 05.09.2014р. №31-28-0.12-10749/2-14 - а.с.40), відділу Держземагенства у Голопристанському районі Херсонської області (лист від 03.09.2013р. №01-10/2236 - а.с.45).

При цьому, як зазначає позивач, листом від 01.09.2014р. №01-12/118/245 (а.с.37) ОСОБА_1 біосферний заповідник повідомив, що площа охоронної зони вздовж заповідної зони Тендрівської затоки в межах Плану мисливських угідь позивача становить 1867,8 га.

В той же час, в листі Департаменту Заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України від 01.09.2014р №9/850-14 (а.с.39) було зазначено, що Указом Президента України від 25.02.2009р. №100 територію ОСОБА_1 біосферного заповідника в Херсонській області розширено на 20125,8 га за рахунок земель державної власності, які знаходяться на території Голопристанського району (671 га), акваторії Тендрівської затоки (18250,8 га) та акваторії Чорного моря шириною один кілометр уздовж острова Тендрівська коса (1204 га), що в установленому порядку передаються відповідачеві в постійне користування. Інші ділянки Тендрівської коси та прилеглих акваторій залишились під контролем Збройних сил України, тобто до складу ОСОБА_1 біосферного заповідника не входять, що підтверджено листом Держземагенства України від 05.09.2014р. №31-28-0.12-10749/2-14 ( а.с.40).

На думку позивача, підтвердженням того, що Тендрівська затока, уздовж якої ОСОБА_1 біосферний заповідник встановив охоронні зони площею 1867,8 га, не входить до складу відповідача є і той факт, що ця ділянка акваторії входила до 1996 року до складу військового авіаполігону і разом із Ягорлицькою затокою складала 18540 га водної акваторії. Як свідчить акт обстеження земельної ділянки бувшого 146 авіаполку "Вільний порт" ОСОБА_1 флоту від 18.07.2006р. (а.с.25), з 1996 року зазначена територія межує на сході - з землями колективного сільськогосподарського підприємства "Краснознам'янський", на заході - з ОСОБА_1 біосферним заповідником, на півночі - обмежена водною акваторією Ягорлицької затоки, на півдні - Тендрівською затокою.

Як зазначає позивач, входження Тендрівської затоки, що була у складі полігону, до складу ОСОБА_1 біосферного заповідника не підтвердив і відділ Держземагенства у Голопристанському районі, який листом від 03.09.2013р. №01-10/2236 (а.с.45) повідомив, що інформацією щодо передачі ОСОБА_1 біосферному заповіднику акваторії Тендрівської затоки відділ не володіє, та надав копію Державного акту на право постійного користування землею (а.с.47-50), з якого слідує, що до складу ОСОБА_1 біосферного заповідника входить Східна частина Тендрівської затоки, а охоронна зона відповідача встановлена уздовж Південної акваторії затоки.

Зазначена інформація та факти, на думку позивача, суперечать відомостям ОСОБА_1 біосферного заповідника щодо наявності у межах Плану мисливських угідь ГРТМР "Голопристанська Чайка" уздовж Тендрівської затоки охоронних зон відповідача з особливим режимом використання площею 1867,8 га, так як ця частина акваторії не є заповідною.

Враховуючи, що надані відповідачем відомості є перешкодою для прийняття Херсонською обласною радою рішення про надання ГРТМР "Голопристанська Чайка" мисливських угідь у користування, а відповідач таким чином чинити перешкоди для товариства в реалізації прав, передбачених Законом України "Про мисливське господарство та полювання" і Статутом товариства, позивач просить визнати відсутність права користування за ОСОБА_1 біосферним заповідником НАН України земельною ділянкою вздовж Тендрівської затоки, яка визначена відповідачем як охоронна зона площею 1867,8 га.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 біосферний заповідник у своєму відзиві та представник в судовому засіданні зазначив, що позивач ГРТМР "Голопристанська Чайка" з 2007 по 2012 роки мав власне мисливське господарство загальною площею мисливських угідь 10407,6 га, які знаходилися в адміністративних межах Краснознам'янської сільської ради Голопристанського району Херсонської області та безпосередньо межували з територією ОСОБА_1 біосферного заповідника. До складу мисливських угідь позивачем було незаконно включено 1867,8 га території охоронної зони заповідника, де відповідно до ст.40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" мисливство заборонено. При цьому, починаючи з 2008 року позивачем постійно організовувалися масові полювання в межах охоронної зони заповідника та на узбережжі Тендрівської і Ягорлицької заток Чорного моря, акваторії яких входять до складу заповідної зони ОСОБА_1 біосферного заповідника.

У зв'язку з чим за скаргою дирекції заповідника та за результатами власної перевірки дотримання природоохоронного законодавства Херсонська міжрайонна природоохоронна прокуратура порушила судові провадження: в адміністративному суді - щодо скасування рішення Херсонської обласної ради від 04.10.2007р. №413, на підставі якого було надано в користування ГРТМР "Голопристанська Чайка" мисливські угіддя, та в господарському суді - про визнання недійсним договору між Херсонським обласним управлінням лісового та мисливського господарства і ГРТМР "Голопристанська Чайка" від 12.11.2007р. про умови ведення мисливського господарства та полювання на зазначених мисливських угіддях.

ОСОБА_7 Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012р., залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013р. №К/9991/50745/12, визнано протиправним та скасовано рішення Херсонської обласної ради від 04.10.2007р. №413.

Таким чином, як зазначає відповідач, у ГРТМР "Голопристанська Чайка" через грубі порушення природоохоронного законодавства було вилучено мисливські угіддя.

Також відповідачем зазначено, що на підставі Указу Президента України від 25.02.2009р. №100 "Про розширення території ОСОБА_1 біосферного заповідника" (а.с.56), про який йдеться у позові, територія заповідника розширилась на 20125,8 га. Розширення відбулось за рахунок території північно-західної частини острова Тендрівська коса (671,0 га) та акваторії глибоководної частини Тендрівської затоки (18250,8 га) і смуги Чорного моря навколо ділянок заповідника, які надані ОСОБА_1 біосферному заповіднику на острові Тендрівська коса для розширення (1204 га). Саме ці території заповідника і межують з землями Міноборони, що підтверджено листами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 23.11.2009р. №19382/28/10-09, Міністерства оброни України від 16.01.2009р. №220/120 та схемами територій, що включаються та не включаються до складу ОСОБА_1 біосферного заповідника (а.с.57- 60). Ці землі знаходяться на значній відстані від межі колишніх мисливських угідь позивача та території охоронної зони 1867,8 га, про яку йде мова в позовній заяві.

Крім цього, відповідачем звернуто увагу на те, що загальна площа охоронної зони ОСОБА_1 біосферного заповідника становить 8013,8 га. Частина цієї території площею 1867,8 га, про яку вказується в позовній заяві, знаходиться навколо заповідної акваторії Тендрівської затоки в адміністративних межах Краснознам'янської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Ця охоронна зона існує навколо земельної ділянки ОСОБА_1 біосферного заповідника площею 39612,9493 га, до складу якої входять суходільні земельні ділянки на півострові Ягорлицький кут на острові Тендрівська коса, акваторії Тендрівської затоки та смуги акваторії Чорного моря. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:001:1044; право постійного користування цією земельною ділянкою засвідчене витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з індексним номером 34118826 від 25.02.2015р. (а.с.61-66).

За наведених обставин відповідач позовні вимоги ГРТМР "Голопристанська Чайка" вважає необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні.

Прокурор проти позову заперечила з підстав його необґрунтованості та недоведеності позивачем наявності порушених прав та охоронюваних законом інтересів товариства.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 04.10.2007р. Херсонською обласною радою було прийнято рішення №413 "Про надання мисливських угідь у користування" (а.с.24), на підставі якого було надано Голопристанському районному товариству мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" мисливські угіддя загальною площею 10407,6 га в адміністративних межах території Краснознам'янської сільської ради Голопристанського району Херсонської області у користування терміном на 49 років за умови надання переважного права полювання на цій території мисливцям району.

ОСОБА_7 Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012р. у справі №2-а-1179/11/2170, порушеній за позовом Херсонського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_1 біосферного заповідника Національної академії наук України, Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області до Херсонської обласної ради, третя особа Голопристанське районне товариство мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" про визнання незаконним рішення, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013р. №К/9991/50745/12 (а.с.79-82), визнано незаконним та скасовано рішення Херсонської обласної ради від 04.10.2007р. №413 "Про надання мисливських угідь у користування".

Під час апеляційного та касаційного провадження у вказаній справі судовими органами було встановлено, що, мовою оригіналу: "зони навколо ОСОБА_1 біосферного заповідника були створені на підставі ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 02.11.1978р. №245 "Про встановлення охоронної зони навколо ОСОБА_1 державного заповідника".

На виконання вказаної ОСОБА_7 та розпорядження виконавчого комітету Херсонської обласної ради народних депутатів від 27.11.1978р. №637-р "Про встановлення охоронної зони навколо ОСОБА_1 державного заповідника" Херсонська філія Всесоюзного державного проектно-дослідного інституту "Союзгіпролісгосп" у 1980р. розробила Організаційно-господарський план, а Херсонська філія інституту "Укрземпроект" у 1984-1985р.р. виділила в натурі охоронні зони ОСОБА_1 заповідника.

Рішенням Голопристанської районної ради №167/7 від 21.05.1985р. затверджено охоронні зони ОСОБА_1 заповідника АН УРСР.

З картографічних матеріалів Державного підприємства "Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" вбачається, що площа охоронної зони ОСОБА_1 біосферного заповідника, що увійшла до площі наданих у користування мисливських угідь Голопристанському районному товариству мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" становить 2467,8 га. Зазначене свідчить про те, що при винесенні оскаржуваного рішення Херсонською обласною радою не враховано, що передана у користування частина території була охоронною зоною ОСОБА_1 біосферного заповідника, де полювання заборонено".

Також постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2013р. у справі №50247/296/2011, порушеній за позовом Херсонського міжрайонного природоохоронного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі ОСОБА_1 біосферного заповідника Національної академії наук України, Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області до Голопристанського районного товариства мисливців та рибалок "Голопристанська Чайка" та Херсонського обласного управління мисливського господарства про визнання недійсним договору, було задоволено позов прокурора та визнано недійсним на майбутнє договір від 12.11.2007р. про умови ведення мисливського господарства, укладений між Голопристанським районним товариством мисливців та рибалок "Голопристанська Чайка" та Херсонським обласним управлінням мисливського господарства. Підставою для задоволення позову та визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства та полювання від 12.11.2007р. як такого, що не відповідає вимогам закону, стало те, що рішення обласної ради від 04.10.2007р. №413, на підставі якого укладався спірний договір, в судовому порядку визнано незаконним і скасовано в цілому.

Таким чином суд зазначає, що при розгляді Одеським апеляційним адміністративним судом справи №2-а-1179/11/2170 та судом касаційної інстанції за результатами дослідження картографічних матеріалів Державного підприємства "Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" встановлено, що площа охоронної зони ОСОБА_1 біосферного заповідника, яка увійшла до площі наданих у користування Голопристанському районному товариству мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" мисливських угідь, становить приблизно 2467,8га.

За приписами статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, з урахуванням положень наведеної норми, обставини, встановлені постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013р. є обов'язковими і повинні враховуватись господарським судом при вирішенні даної справи.

10.09.2013р. за вихідним №07 голова ГТРМР "Голопристанська Чайка" звернувся до голови Херсонської обласної ради із клопотанням про поновлення порушених прав товариства на користування мисливськими угіддями шляхом внесення змін до рішення Херсонської обласної ради №413 від 04.10.2007р. (а.с.104-105).

24.09.2013р. на засіданні постійної комісії Херсонської обласної ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та екології (протокол №30 - а.с.107-137) було розглянуто питання "Про звернення голови Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" щодо повернення мисливських угідь у користування" і рекомендовано товариству надати обласній раді пакет документів щодо надання мисливських угідь у користування відповідно до чинного законодавства.

На виконання вищезазначених рекомендацій позивач, крім іншого, звернувся із відповідним запитом до ОСОБА_1 біосферного заповідника, який, в свою чергу, листом від 01.09.2014р. №01-12/118/245 (а.с.37) направив позивачеві представлений ним План колишніх мисливських угідь ГРТМР "Голопристанська Чайка" загальною площею 10407,6 га (а.с.38) з позначенням на ньому меж охоронної та заповідної зон ОСОБА_1 біосферного заповідника НАН України та повідомив, що площа охоронної зони вздовж заповідної зони Тендрівської затоки в межах Плану становить 1867,8 га.

В судовому засіданні представником відповідача зазначено, що з моменту скасування в судовому порядку рішення Херсонської обласної ради від 04.10.2007р. №413 межі охоронних зон ОСОБА_1 біосферного заповідника не змінювались, спірна ділянка охоронної зони в розмірі 1867,8 га є складовою 2467,8 га охоронної зони ОСОБА_1 біосферного заповідника, що увійшла до площі наданих позивачу в 2007 році в користування мисливських угідь та незаконність користування якою була встановлена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013р.

Проаналізувавши матеріали справи, а саме звернення позивача до Херсонської обласної ради (а.с.104-105), протокол засідання постійної комісії обласної ради (а.с.107-137), План типів мисливських угідь та біотехнічних заходів Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" мисливського упорядкування 2009р. загальною площею 10407,6 га (а.с.38), заслухавши присутніх в судовому засіданні представників учасників провадження, суд дійшов висновку, що, фактично, позивачем вживаються заходи щодо повернення у користування мисливських угідь загальною площею 10407,6 га, переданих на підставі скасованого в судовому порядку рішення Херсонської обласної ради від 04.10.2007р. №413, що також підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

При цьому, представниками Голопристанського районного товариства мисливців і рибалок "Голопристанська Чайка" зазначено, що таким чином позивач прагне захистити своє право щодо користування мисливськими угіддями.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

За приписами статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до п. 4 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони вільні у наданні до суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на перешкоджання відповідачем реалізації прав товариства на користування земельною ділянкою площею 1867,8 га, залишаючи при цьому поза увагою той факт, що незаконність передачі у користування мисливських угідь загальною площею 10407,6 га, складовою яких є ділянка площею 1867,8 га з обмеженим режимом діяльності, була встановлена наведеними вище постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013р., якими визнано незаконним та скасовано рішення Херсонської обласної ради №413 від 04.10.2007р. "Про надання мисливських угідь у користування" а також постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2013р., якою визнано недійсним договір від 12.11.2007р. про умови ведення мисливського господарства, укладений між позивачем та Херсонським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Отже позивач не є ні власником, ні законним користувачем спірної земельної ділянки площею 1867,8 га, таким чином він не довів того, що його права та інтереси були порушені відповідачем.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосуваннями судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що названий позивачем інтерес не пов'язаний з суб'єктивними правами відповідача і тому не підлягає правовому захисту і не може вважатись законним інтересом. Крім того, цей інтерес спрямований на ущемлення прав відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, згідно з частиною третьою якої не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, господарський суд, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір, в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2016р.

Суддя М.Б. Сулімовська