ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.02.2016р. Справа № 905/3141/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий ріг, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-ресурс, м. Донецьк

до відповідача: Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк

про стягнення 38 622 грн. 98 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.02.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-ресурс, м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк, про стягнення вартості недостачі вантажу у сумі 38 622 грн. 98 коп.

За результатами автоматичного розподілу справ, справу №905/3141/15 передано на розгляд судді Овсяннікової О.В.

Ухвалою суду від 20.11.2015р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 10.12.2015р.

10.12.2015р. суддя Овсяннікова О.В. заявила самовідвід від розгляду справи №905/3141/15.

10.12.2015 року, розглянувши заяву про самовідвід судді господарського суду Донецької області Овсяннікової О.В. від розгляду справи №905/3141/15 та виходячи з вимог передбачених ст.20 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаної заяви про самовідвід.

За результатами автоматичного розподілу справ від 16.12.2015 року, справу №905/3141/15 передано на розгляд судді Мельниченко Ю.С.

Ухвалою суду від 21.12.2015р. суддею Мельниченко Ю.С. було прийнятно до провадження справу №905/3141/15 та призначено до розгляду в засіданні на 12.01.2016 року. Ухвалою суду від 12.01.2016р. розгляд справи відкладено на 09.02.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що брухт чорних металів не пойменований в алфавіті, який перевозився за накладною № 45510914 від 29.04.2015р. у вагоні № 64146731 в кількості 32 360 кг. було доставлене на станцію призначення з недостачею вантажу, про що складено комерційний акт РА № 007262/169/215 від 10.05.2015р.

Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 16, 22, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 110, 113, 114, 129, 130, 133, 136 Статуту залізниць України.

Позивач про дату судових засідань 10.12.2015р., 12.01.2016р. та 09.02.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 26.11.2015р., 20.01.2016р. та реєстр поштових відправлень з повідомленням про вручення від 22.12.2015р., однак у засідання суду представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у свою чергу про судові засідання 10.12.2015р., 12.01.2016р. та 09.02.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать розміщені 24.11.2015р., 22.12.2015р. та 15.01.2016р. на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) повідомлення про розгляд справи, однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Ресурс (далі покупець) та Публічним акціонерним товариством Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі постачальник) був укладений договір поставки № 687/14-Ф від 19.12.2014р. (далі за текстом Договір), за умовами якого в порядку та на умовах визначених договором постачальник зобовязується поставити покупцю лом та відходи чорних металів (згідно ДСТУ 4121-2002 «Метали чорні вторичні. Загальні технічні умови»), в подальшому іменується «металобрухт», а покупець зобовязується прийняти металобрухт та оплатити його вартість.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Ресурс (далі постачальник) та Публічним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь (далі покупець) був укладений договір поставки № 337/14 від 02.12.2014р. (далі за текстом Договір), за умовами якого в порядку та на умовах визначених договором постачальник зобовязується поставити покупцю чорні метали вторинні згідно ДСТУ 4121-2002 «Метали чорні вторичні. Загальні технічні умови» та умовами договору, в подальшому іменується металобрухт, а покупець зобовязується прийняти металобрухт та оплатити його вартість.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

29.04.2015р. Публічне акціонерне товариство Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат з станції Інгулець Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці одержувач Публічне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь відповідно до технічних умов завантажило по накладній №45510914 лом чорних металів не пойменований в алфавіті у вагон № 64146731 в кількості 32 360 кг, та передало вказаний вантаж для перевезення Державному підприємству Донецька залізниця. Згідно з накладною лом чорних металів не пойменований в алфавіті навантажений навалом, вантаж маркований білим розчином вапна по всій площині полувагона. У накладній №45510914 зазначено, що право на предявлення претензії позову передано Публічному акціонерному товариству Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат. Дана відмітка містить підпис комерційного директора та головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, які скріплені печаткою підприємства.

В свою чергу, Державне підприємтсво Донецька залізниця прийняла у Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на станції Інгулець Донецької залізниці для перевезення перерахований вище вантаж і зобовязалась доставити його на станцію Сартана Донецької залізниці Публічному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Сартана Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на станції Пологи, з посиланням на складений цією станцією акт загальної форми № 409 від 10.05.2015р., складений комерційний акт РА 007262/169/215 від 10.05.2015р., згідно якого було здійснено контрольне переважування вагону №64146731 по відправці агентом комерційним ОСОБА_1, в присутності ДСМ ОСОБА_2Н, ЛОМ ОСОБА_3, СК ст. Пологи ОСОБА_4, з переважуванням на справних електронних 150т. вагах №89 ст. Пологи (повірка 03.10.2014р., осмотр повірка 24.03.2015р.). По документу значиться вага: тара 22 080кг., нетто 32 360кг. У дійсності виявилось: брутто 44 400кг., тара 22 080кг., нетто 22 320кг., що менше ваги зазначеної в документі на 10 040кг. У комерційному відношенні навантаження нижче бортів на 50-60см., вантаж вкритий металевими листами укриття, маркований вапняним розчином білого кольору. Над 3,4,5,6,7 люками з південної сторони вагону по ходу поїзду зрушений лист укриття розміром 5х1,5см. Товщиною 0,5 мм., навантаження нижче бортів вагону на 80-90см., маркування відсутнє. Вантаж прибув у супроводженні охорони, в документі охорони значиться. В технічному відношенні вагон справний, двері, люки закриті. Дана телеграма.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобовязується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Суд приймає до уваги те, що спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення з маркуванням, однак на станцію призначення вантаж прибув з порушеним маркуванням, тобто не у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення. Отже, наявні сліди доступу до вантажу, ознаки розкрадання чи втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом РА 007262/169/215 від 10.05.2015р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів не визначених у переліку становить 0,5 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Недостача вантажу у вагоні № 64146731 становить 10 040 кг. (32 360-22 320), або 10,04 т. Природна втрата маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі становить 32 360 кг. Х 0,5% = 161,8 кг. Недостача вантажу у вагоні № 66935008 з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі, становить 6 990 кг. 152,1 кг. = 9 878,2 кг.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рахунку-фактури №90216692 від 29.04.2015р. Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (вантажовідправник) вартість 1 тони брухту металевого негабаритного великовагового вид №500 ДСТУ 4121-2002 складає 3 910 грн. 00 коп. без ПДВ.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 38 622 грн. 98 коп.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 38 622 грн. 98 коп.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 6, 24, 110, 111, 113, 114, 115, 122, 129, 133 Статуту залізниць України, ст.ст. 12, 23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, ст.ст. 909, 920, ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 32-36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця (, місцезнаходження 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 68) на користь Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (, місцезнаходження 50064, Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, Інгулецький район, вул. Рудна, буд. 47) суму вартості недостачі вантажу у розмірі 38 622 грн. 98 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 218 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 09.02.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко