ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 916/3549/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.,

Поліщук Л.В.

при секретарі - Альошиній Г.М.

за участю представників:

Від прокурора: Лянна О.А.

Від позивача: не з'явився

Від позивача:Очколяс Д.В.

Від відповідача: Ногіна І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Одеської області

від 14 грудня 2015р.

у справі № 916/3549/14

за позовом: Іллічівського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

до відповідача: Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ"

про стягнення 16129782,45 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Іллічівський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (далі - ДП «ІМТП») до Приватного підприємства "Контейнерний термінал Іллічівськ" (далі - ПП «КТІ») про стягнення з відповідача на користь ДП «ІМТП» суми завданих прямих збитків з урахуванням штрафних санкцій, індексу інфляції та 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 16 129 782,45 грн., з яких: 11 636 219 грн. - прямі збитки, 2 117 791,86 грн. - пеня, 814 535,33 грн. - штраф , 1 371 870,74 грн. - інфляційні нарахування та 189 367,51 грн. - 3% річних, та розірвання договору про спільну діяльність № 435-О від 22.07.2005р., укладеного між Приватним підприємством „Укртрансконтейнер" (найменування якого з 15.05.2012р. змінено на ПП «КТІ») та ДП «ІМТП».

В обґрунтування пред'явлених вимог прокурор посилався на те, що 22.07.2005 року між сторонами у справі було укладено договір № 435-О про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту, за яким сторони зобов'язалися об'єднати свої вклади і без створення юридичної особи спільно діяти з метою отримання прибутку, в тому числі шляхом обробки контейнерних вантажопотоків. 31.05.2013 року на території ДП «ІМТП» сталося зіткнення тилових контейнерних перевантажувачів № 134 та № 135, які перебувають на праві господарського відання ДП «ІМТП», однак перевантажувач № 134 є одним із внесків останнього до спільної діяльності по зазначеному договору та перебуває у користуванні ПП «КТІ». Експертним висновком ТОВ фірми «ДІАЛАБ» ЛТД від 29.01.2014р. встановлено, що причиною завдання збитків майну ДП «ІМТП» слугували несправність рейкових захватів і гальмівних систем тилового контейнерного перевантажувача № 134, що знаходиться в експлуатації ПП «КТІ», тобто останнє є винною стороною у завданні збитків. Вказаним висновком визначено вартість матеріальних збитків на відновлення працездатності контейнерних перевантажувачів: № 134 - 4 725 807 грн., № 135 - 6 910 412 грн. Умовами п.п. 5.7 та 4.2.19 договору № 435-О сторони встановили, що у випадку визнання ПП «КТІ» винною стороною у нанесенні збитків майну ДП «ІМТП», ПП «КТІ» зобов'язане за власні грошові кошти відшкодувати у встановленому законом порядку відповідну суму грошових коштів, а також що ПП «КТІ» зобов'язане забезпечувати своєчасне здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності. Станом на дату звернення до суду з цим позовом ПП «КТІ» в порушення вимог законодавства, а також укладеного договору, роботи з ремонту перевантажувачів не розпочинало. Отже, вважав прокурор, є всі необхідні правові підстави для стягнення з ПП «КТІ» суми прямих збитків нанесених майну ДП «ІМТП» у розмірі 11 636 219 грн. Також, за порушення строків виконання зобов'язання з забезпечення своєчасного здійснення ремонту основних фондів використовуваних у спільній діяльності, прокурор просив стягнути з відповідача передбачені п. 8.4 договору № 435-О пеню у розмірі 0,1% вартості робіт, по яким допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, сума якої складає 2 117 791,86 грн., та штраф у розмірі 7% вказаної вартості, сума якого складає 814 535,33 грн., а також інфляційні нарахування в сумі 1 371 870, 74 грн. та 3% річних в сумі 189 367,51 грн., передбачені ст. 625 ЦК України, вважаючи, що початком перебігу строку прострочення виконання зобов'язання щодо здійснення своєчасного ремонту перевантажувачів № 134, № 135 є 06.02.2014 року, тобто наступний день після отримання відповідачем експертного висновку ТОВ фірми «ДІАЛАБ» ЛТД від 29.01.2014р., а тому саме з цієї дати слід розраховувати штрафні санкції та визначати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за користування чужими коштами. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 435-О, прокурор вважав, що вказаний договір підлягає розірванню. Правовими підставами свого позову прокурором зазначено ст. ст. 193, 224, 225, 230 ГК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 628, 629, 651, 1132, 1133, 1137 ЦК України.

ПП «КТІ» заперечувало проти позову посилаючись на те, що розмір збитків, зазначений прокурором, не доведений належними доказами, а у справі наявні докази, які підтверджують інший розмір збитків; збитки, заподіяні перевантажувачу № 134, належать не ДП «ІМТП», а відповідачу, який діє від імені учасників спільної діяльності; збитки мають позадоговірний характер, оскільки заподіяні внаслідок аварії - взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, отже, до регулювання цих збитків не застосовуються норми матеріального права про відшкодування договірної шкоди, у тому числі норми про стягнення штрафних санкцій, індексу інфляції та процентів річних; відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків, спричинених пошкодженням перевантажувачів, чи будь - якої частини цих збитків, оскільки аварія сталася внаслідок обставин непереборної сили; відповідач не порушив, а належним чином виконує своє зобов'язання за договором № 435-О, а неможливість відновлення перевантажувача спричинена діями саме прокурора і ДП «ІМТП», при цьому відповідач готовий здійснювати всі залежні для нього дії для відновлення перевантажувача; той факт, що перевантажувач № 134 не відновлений до цього часу, не спричиняє шкоди державі і ДП «ІМТП»; в даному випадку відсутні істотні порушення договору, оскільки Порт у повній мірі одержує все, на що міг розраховувати при укладенні договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.10.2014 року прийнято відмову прокурора від позову в частині позовних вимог щодо розірвання договору про спільну діяльність № 435-О від 22.07.2005р. та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинено провадження у справі за позовом прокурора в частині позовних вимог щодо розірвання договору про спільну діяльність № 435-О від 22.07.2005р., укладеного між Приватним підприємством „Укртрансконтейнер" (найменування якого змінено на ПП «КТІ») та Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт».

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 грудня 2015 року у справі (суддя Волков Р.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю з мотивів недоведеності та безпідставності позовних вимог.

В апеляційній скарзі ДП "Іллічівський морський торгівельний порт" просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст. 222, 284, 285, 286 ГК України, ст. 9 Закону України «Про судову

експертизу», ст. ст. 35, 43 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «КТІ» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2005 року між ДП „Іллічівский морський торговельний порт" (Порт) та приватним підприємством „Укртрансконтейнер" (Підприємство), правонаступником якого є приватне підприємство „Контейнерний термінал Іллічівськ", було укладено договір № 435-О про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту (договір простого товариства), за яким сторони зобов'язалися об'єднати свої вклади і без створення юридичної особи спільно діяти з метою отримання прибутку шляхом: виконання комплексу заходів, направлених на організацію, забезпечення та розвиток вантажної та матеріально-технічної бази контейнерного терміналу Іллічівського морського торговельного порту в межах території згідно додатку № 4, з поступовим збільшенням проектної потужності та розширенням площ контейнерного терміналу; обробки контейнерних вантажопотоків в порту з використанням виробничого обладнання та інших об'єктів контейнерного терміналу; створення усіх необхідних умов для зберігання існуючих та залучення додаткових контейнерних вантажопотоків, а також для обробки вказаних вантажопотоків у відповідності до міжнародних стандартів такого сервісу, із дотриманням встановлених норм охорони праці, екологічних, санітарних та інших нормативів.

Пунктом 2.3 договору визначено, що сторони здійснюють спільну діяльність переважно на території і акваторії Порту з використанням інженерних і гідротехнічних споруд, виробничих приміщень, виробничого обладнання і транспортних засобів, а також іншого, що належить Порту і Підприємству майна - на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 3.1 даного договору, на весь час строку дії договору ведення спільних справ учасників покладається на Підприємство і здійснюється ним як уповноваженою учасниками особою відповідно до положень договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. п. 4.2.19 договору, Підприємство, зокрема, забезпечує своєчасне здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності.

Згідно з п.п. 5.1, 5.3, 5.4 договору для досягнення його мети сторони об'єднують вклади, опис, грошова оцінка, а також строк і порядок внесення яких наведені у додатку № 1 (вклад Порту) та додатку № 2 (вклад Підприємства), які є його невід'ємною частиною. Рухоме та нерухоме майно, що вноситься сторонами як вклади для здійснення спільної діяльності, передається виключно у тимчасове володіння та користування учасників, тобто має статус загального майна протягом строку дії договору, але спільною частковою власністю сторін не стає. Для здійснення спільної діяльності по договору Підприємству як стороні, уповноваженій на ведення спільних справ, на строк дії договору, Порт передає у тимчасове володіння та користування (без права розпорядження) майно, перелік якого наведений у додатку № 1 (вклад Порту), що оформлюється актом приймання-передачі, якій підписується уповноваженими представниками обох сторін. Передача портом майна як вкладу за цим договором не змінює правового статусу цього майна, яке є державною власністю та закріплене за портом на праві господарського відання. Повернення вказаного майна Порту можливе лише у випадку припинення даного договору на передбачених законом підставах або за письмовою згодою обох сторін. При поверненні вказаного майна Підприємство забезпечує його справний стан або компенсує вартість відновлення, визначену експертним шляхом, за виключенням випадків, коли стан майна є результатом нормального зносу.

Умовами п.п. 5.5, 5.7 договору визначено, що відповідальність за шкоду, завдану однією із сторін майну другої сторони, несе винна сторона. У випадку відмови винної сторони відшкодувати завдану нею шкоду, сторона, якій завдано шкоду, має право здійснити роботи по відшкодуванню шкоди (відновленню майна) за свій рахунок з наступним утриманням понесених витрат з прибутку винної сторони за результатами спільної діяльності або стягнути в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Ремонт майна, переданого сторонами у спільну діяльність, здійснюється за рахунок коштів спільної діяльності, за виключенням ремонту, будівельних робіт і модернізації, який здійснюється за рахунок внеску Підприємства згідно з додатком № 2. Ремонт майна, переданого у спільну діяльність, здійснюється згідно з визначеними Підприємством за узгодженням з Портом графіками планових ремонтів майна Порту і Підприємства. Витрати на ремонт майна, переданого сторонами у спільну діяльність, здійснюється за рахунок коштів спільної діяльності відповідно до законодавства України. Ремонт аварійних несправностей, відшкодування вартості втраченого майна - здійснюється за рахунок винної сторони. Якщо несправності (загибель майна) виникли внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) або внаслідок дій третіх осіб - ремонт і відновлення обладнання і споруд здійснюється за рахунок коштів спільної діяльності, а якщо їх недостатньо - у порядку, визначеному угодою сторін.

Згідно з п. 8.4 договору, за порушення строків виконання зобов'язань, винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,1% вартості робіт (послуг), за якими допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, у випадку прострочення більше 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє з 22.06.2005 до 31.12.2035р. (п. 11.1 договору).

Як вбачається з додатку № 1 та додаткової угоди від 10.04.2006р. до даного договору, тиловий контейнерний перевантажувач № 134 є одним із внесків Порту до спільної діяльності по зазначеному договору.

31.05.2013 року в період з 21 год. 50 хв. до 22 год. 10 хв. в результаті дії штормових поривів вітру на території ДП «ІМТП» сталося зіткнення тилових контейнерних перевантажувачів № 135, що експлуатується ДП «ІМТП», та № 134, що знаходиться в експлуатації ПП «КТІ», внаслідок чого обидва перевантажувачі зазнали механічних пошкоджень.

Прокурор вважає, що зіткнення перевантажувачів сталося з вини відповідача в результаті неналежного виконання ним зобов'язань за договором № 435-О від 22.06.2005р., внаслідок чого майну ДП «ІМТП» завдано прямих збитків у розмірі 11 636 219 грн. Підставою виникнення збитків прокурор визначив порушення відповідачем умов договору про спільну діяльність № 435-О від 22.06.2005р. у вигляді не забезпечення своєчасного здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності, який п.п. 4.2.19 договору покладено на відповідача, та допущення останнім перевантажувача № 134 до експлуатації з несправними рейковими захватами і гальмівною системою.

Статтею 1130 ЦК України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно з ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

В силу ч. 1 ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Правила щодо спільних витрат та збитків учасників, що пов'язані зі спільною діяльністю встановлені ст. 1137 ЦК України, згідно з якою порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

Таким чином, приписами даної правової норми встановлено порядок відшкодування збитків, що пов'язані із спільною діяльністю учасників.

Частинами 1 та 2 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Із змісту наведених правових норм вбачається, що відшкодування збитків - це міра відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність і розмір шкоди (збитки - це грошовий вираз шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина боржника.

При цьому, особа, що вимагає відшкодування збитків, має довести факт протиправної поведінки боржника, наявність і розмір понесених збитків та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у завданні збитків.

За змістом статті 1166 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають з правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає у випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкоду заподіяно незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Таким чином, до правовідносин щодо відшкодування майнової шкоди, обґрунтованої порушенням відповідачем умов договору про спільну діяльність у вигляді не забезпечення своєчасного здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності, який п.п. 4.2.19 даного договору покладено на відповідача, положення статті 1166 ЦК України не застосовуються, оскільки вони випливають з договору.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.03.2015р. у справі № 5017/3760/2012.

З огляду на викладене, помилковим є твердження відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми про відшкодування позадоговірної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи пред'явлені вимоги як на доказ наявності вини ПП «КТІ» у завданні збитків позивачеві, а також наявності і розміру понесених збитків, прокурор посилається на експертний висновок про причини аварії тилових контейнерних перевантажувачів № 134 та № 135 на території ДП «ІМТП», затверджений ТОВ фірмою «ДІАЛАБ» ЛТД від 29.01.2014р., котрим встановлено, що до причин аварії слід віднести технічну несправність перевантажувача ТКП № 134; матеріальна шкода, тобто витрати на відновлення працездатності перевантажувачів складають: - по ТКП № 134 - 4 725 807 грн.; - по ТКП № 135 - 6 910 412 грн.

У зв'язку з цим прокурор стверджує про порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором про спільну діяльність, визначених п.п. 4.2.19 щодо забезпечення своєчасного здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності і допущення перевантажувача № 134 до експлуатації з несправними рейковими захватами і гальмівною системою.

Разом з тим, рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015 року у справі № 916/3366/14, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні первісного позову ТОВ фірми «ДІАЛАБ» ЛТД до ПП «КТІ» про стягнення 282 341,07 грн. заборгованості, що виникла за договором № К-263-2013 від 05.11.2013р., за яким ТОВ фірма „ДІАЛАБ" ЛТД зобов'язалося надати ПП «КТІ» послуги з проведення експертизи з визначення причин виникнення аварійної ситуації на тилових контейнерних перевантажувачах інв.. № № 134,135, та задоволено зустрічний позов ПП «КТІ» до ТОВ фірми „ДІАЛАБ" ЛТД про розірвання договору № К-263-2013 від 05.11.2013р. та стягненні збитків у розмірі 107400 грн., які є сумою авансу фактично сплаченого ПП «КТІ» на користь ТОВ фірми „ДІАЛАБ" ЛТД за цим договором.

Вказаним рішенням встановлено наступні обставини:

- факт неповноти і недостовірності дослідження ТОВ фірми "ДІАЛАБ" ЛТД щодо причин аварії перевантажувачів № № 134, 135, невідповідність дослідження предметові договору з ПП "КТІ", а отже, неналежне виконання ТОВ фірмою "ДІАЛАБ" ЛТД робіт за договором;

- проведення експертизи з визначення причин виникнення аварійної ситуації на тилових контейнерних перевантажувачах інв. №№ 134, 135 взагалі не відноситься до компетенції ТОВ фірми "ДІАЛАБ" ЛТД, тобто, договір з таким предметом і визначеним результатом - експертним висновком - не міг бути виконаний з боку ТОВ фірми "ДІАЛАБ" ЛТД, оскільки до компетенції останнього не входить підготовка експертних висновків, а входить проведення експертних обстежень.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є, зокрема, участь особи, щодо якої встановлені певні обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брало участь ПП "КТІ", а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» № 28342/95, п. 61, ЕСHR 1999-VII).

Наведеним спростовується твердження скаржника про те, що встановлені рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015 року у справі № 916/3366/14 обставини, не відповідають вимогам преюдиціальності зазначеним у ст. 35 ГПК України.

15.07.2013 року за фактом зіткнення перевантажувачів № 134 та № 135 Іллічівським прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження № 0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України (Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою), в межах якого на підставі постанови прокурора від 26.05.2014р. Науково - дослідним експертно - криміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області проведено судову техніко - товарознавчу експертизу.

Згідно з висновком даної експертизи № 71 від 05.06.2014р., з технічної точки зору належні дії докера - механізатора ТКП № 134 по виконанню вимог посадової інструкції та інструкції з охорони праці однозначно не могли обумовити відсутність самовільного руху вказаного перевантажувача як при находженні ТКП № 134 у повністю справному стані, так і за наявності можливих несправностей його гальмівних систем і рейкового захвату. З технічної точки зору цю подію слід розглядати як таку, яка сталася з незалежних від дій докера - механізатора і технічного стану ТКП № 134 причин. З технічної точки зору ця подія могла бути зумовлена виниклим різким поривом штормового вітру (пориви якого досягали швидкості 26-31м/с, які відповідають сильному - жорсткому шторму), який перевищує неробочий стан крану. Матеріальна шкода завдана в результаті зіткнення перевантажувачів станом на 31.05.2014р. може складати: - за перевантажувач № 134 - 903 000 грн.; - за перевантажувач № 135 - 903 000 грн.

Постановою слідчого СВ ЛВ на ст. Одеса-Головна УМВС України на Одеській залізниці від 22.08.2014 року кримінальне провадження № 0000012 було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні працівників ПП «КТІ» та ДП «ІМТП» складу кримінального правопорушення.

У суду не виникає сумнівів у достовірності висновків даної експертизи. Вона проведена в межах кримінального провадження з дотриманням встановленого процесуального порядку особами, які володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань та мають тривалий стаж експертної роботи. Експертному дослідженню були піддані необхідні і достатні матеріали, а методи, що використовувалися при експертному дослідженні, і зроблені на його підставі висновки науково обґрунтовані.

Не суперечать висновки вказаної експертизи й іншим зібраним по справі доказам, достовірність яких також встановлена судом.

Так, у довідці Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 07.06.2013р. № 371/05 та листах Управління з питань надзвичайних ситуацій Одеської облдержадміністрації від 21.02.2014р. № 02-2/29/265, від 29.05.2014р. № 269/29/03-1/687 повідомляється, що 31.05.2013 року над територією ДП «Іллічівський морський торговельний порт» м. Іллічівськ Одеської області, спостерігалися дощ та шквалисте посилення вітру, пориви вітру 26-31м/с - стихійне гідрометеорологічне явище, яке може спричинити або спричинило шкоду національній економіці та населенню.

Отже, вказаний висновок судової техніко - товарознавчої експертизи є належним і допустимим доказом у справі у розумінні ст. ст. 32, 34 ГПК України, у зв'язку з чим безпредметні посилання скаржника на те, що зазначений експертний висновок затверджено з суттєвими порушеннями, а також на довідку Гідрометцентру № 410/05 від 18.06.2013р. щодо направлення та швидкості вітру, не приймаються судом до уваги.

Згідно з висновком судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6340/15-54 від 23.10.2015р., зробленого за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, розмір матеріальної шкоди завданої зіткненням 31.05.2013 року на території Іллічівського морського торговельного порту тилових контейнерних перевантажувачів № 134 та № 135, що знаходяться на балансі ДП «ІМТП» становить 7 097 564,57 грн.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази подані сторонами на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з обставин, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності всіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки прокурором та позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт протиправної поведінки відповідача, яка полягає у порушенні ним своїх зобов'язань за договором про спільну діяльність № 435-О від 22.06.2005р., а також наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Натомість відповідачем відповідно до ст. 614 ЦК України надано належні докази відсутності своєї вини у завданні шкоди, що унеможливлює притягнення останнього до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми прямих збитків у розмірі 11 636 219 грн. відсутні.

Також, за порушення строків виконання зобов'язання з забезпечення своєчасного здійснення ремонту основних фондів використовуваних у спільній діяльності, прокурор просить стягнути з відповідача передбачені п. 8.4 договору № 435-О пеню у розмірі 0,1% вартості робіт, по яким допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, сума якої складає 2 117 791,86 грн., та штраф у розмірі 7% вказаної вартості, сума якого складає 814 535,33 грн., а також інфляційні нарахування в сумі 1 371 870, 74 грн. та 3% річних в сумі 189 367,51 грн., передбачені ст. 625 ЦК України, за період прострочення з 06.02.2014р. по 22.08.2014р., виходячи із вартості прострочених робіт у розмірі 11 636 219 грн., яка відповідає грошовій сумі, визначеній в експертному висновку ТОВ фірми «ДІАЛАБ» ЛТД. При цьому з посиланням на ст. 253 ЦК України прокурор вказує те, що оскільки ПП «КТІ» отримало зазначений експертний висновок 05.02.2014 року, то початком перебігу строку прострочення виконання зобов'язання щодо здійснення ремонту перевантажувачів № 134, № 135 є 06.02.2014 року, а тому саме з цієї дати слід розраховувати штрафні санкції та визначати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за користування чужими коштами.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Для застосування наслідків, передбачених статтею 611 ЦК України необхідна наявність вини у формі умислу або необережності у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Колегія суддів, встановивши викладені вище обставини щодо недоведеності прокурором та позивачем належними і допустимими доказами факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором про спільну діяльність № 435-О від щодо забезпечення своєчасного здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності, та доведеності відповідачем відсутності своєї вини у завданні шкоди, дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, передбаченої п. 8.4 договору у зв'язку з відсутністю вини відповідача у порушенні строків виконання зобов'язань.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачена можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Судом апеляційної інстанції установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у відповідача відсутнє перед позивачем грошове зобов'язання у розмірі 11636219 грн., а тому правові підстави для стягнення нарахованих прокурором інфляційних втрат в сумі 1 371 870,74 грн. та 3% річних в сумі 189 367,51 грн. відсутні.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 222, 284, 285, 286 ГК України, які регулюють досудовий порядок реалізації господарсько - правової відповідальності, а також умови договору оренди, права та обов'язки орендаря і орендну плату, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані норми матеріального права не мають ніякого відношення до регулювання виниклих між сторонами правовідносин.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи все вищевикладене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного рішення місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 14 грудня 2015 року у справі № 916/3549/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Поліщук Л.В.