ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 рокуСправа № 912/4594/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Наливайко Є. М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/4594/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрник-Кіровоградщина"

до Приватного підприємства Комерсант

про стягнення 166786,54 грн,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 08.06.2015;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 01/15 від 07.12.2015.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрник-Кіровоградщина" (надалі - ТОВ "Аграрник-Кіровоградщина", позивач) подано позовну заяву з вимогою про стягнення з Приватного підприємства "Комерсант" (надалі ПП Комерсант, відповідач) 166871,43 грн, з яких: 89 904,45 грн основного боргу, 8 688,38 грн пені, 3 561,69 грн 20% річних, 64716,91грн процентів за користування кредитом.

Подання позову обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 3 від 20.02.2015 щодо повної та своєчасної оплати товару, а також оплати процентів за наданий комерційний кредит.

Ухвалою господарського суду від 27.11.2015 поданий позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/4594/15, розгляд якої призначено на 11год. 00хв. 17.12.2015.

Ухвалою від 17.12.2015 розгляд справи відкладено до 11год. 00хв. 15.01.2016 на підставі пунктів 2, 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України у звязку із необхідністю витребування неподаних та нових доказів.

Представником відповідача подано відзив на позов, у якому позовні вимоги заперечуються з таких підстав. Пункт 2.2. Договору поставки № 3 від 20.02.2015 встановлює, що загальна сума Договору визначається додатками до нього, які є невідємною частиною Договору. Пункт 3.1. передбачає, що умови оплати визначаються в Додатках, що є невідємною частиною Договору. Таким чином, на думку відповідача, сторони дійшли згоди, що умови та порядок оплати, а також сума договору визначаються Додатками. Так із змісту Додатків слідує, що 77, 80, а навіть 100% оплати товару, в залежності від Додатку, повинно здійснюватися по курсу долара США по міжбанку на момент оплати терміном до 15.10.2015. Отже, за твердженням відповідача, позивач неправильно розрахував суму заборгованості. Згідно позиції відповідача у нього відсутні боргові зобов'язання перед позивачем. Крім того, вказує відповідач, підраховуючи штрафні санкції, позивач посилався на положення статей 536 та частину 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, які не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли на підставі договору поставки.

15.01.2016 позивачем подано до господарському суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача борг у загальній сумі 166786,54 грн, з яких: 89 904,45 грн основного боргу, 10 368, 69 грн пені, 6 024,83 грн 20% річних та 60 488,57 грн процентів за користування кредитом. Позивач додав також розрахунок, з якого слідує, що позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом (змістивши дати початку нарахування процентів та продовживши період нарахування до 15.01.2016). У той же час позивач збільшив вимоги щодо стягнення пені та 20 % річних за рахунок продовження періодів їх нарахування до 15.01.2016, оскільки відповідачем так і не оплачено залишок основної заборгованості.

За приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд розцінює цю заяву і як заяву про зменшення позовних вимог в частині нарахування процентів за користування кредитом і як збільшення позовних вимог в частині стягнення пені та 20% річних. Така заява приймається господарським судом і подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням, виходячи із ціни позову у розмірі 166 786,54 грн.

Ухвалою від 15.01.2016 за клопотанням представника відповідача продовжено строк розгляду спору на пятнадцять днів. На підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.01.2016 оголошено перерву до 11год. 00 хв. 02.02.2016.

28.01.2016 до господарського суду надійшли пояснення за підписом представника позивача, у яких останній спростовує доводи відповідача. Так, позивач звертає увагу господарського суду на те, що у Додатках до Договору (Специфікаціях) сторонами передбачено, що оплата товару, який передано в кредит, здійснюється по курсу долара по міжбанку на момент оплати терміном до 15 жовтня 2015 року. Тобто сторони у вказаних Спеціфікаціях визначили умови оплати товару лише до 15 жовтня 2015 року у випадку своєчасного виконання відповідачем своїх зобовязань по Договору. Однак умови оплати товару після 15 жовтня 2015 року, сторонами не визначені, а тому, відповідно, слід звернутися до пункту 2.4. Договору, в якому зазначається, що ціна товару визначається виходячи з офіційного курсу гривні до іноземної валюти на день підписання відповідного Додатку. Також позивач вважає, що дії відповідача щодо здійснення оплати по нижчому курсу долара, ніж встановлений Специфікацією, є такими що порушують умови Договору. В процесі судового розгляду справи представник відповідача зазначив, що при здійсненні розрахунків вони керувались пунктом 2.4.1 Договору поставки № 3 від 20.02.2015. Однак відповідно до пункту 2.4.1 Договору поставки № 3 від 20.02.2015 дане положення та зазначена у Договорі формула застосовується лише у тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні на день проведення розрахунків є вищим за курс іноземної валюти на день укладення Додатку. Виходячи з умов Договору у випадку коли курс іноземної валюти на день проведення розрахунків є нижчим за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, сторони повинні керуватися встановленою ціною у Додатках, як і встановлено пунктом 2.4. Договору. Отже, здійснюючи розрахунки 16.10.2015 відповідачем було порушено такі пункти Договору поставки № 3 від 20.02.2015: 2.2, 2.4, 2.4.1. Також позивач зауважує, що підписані сторонами Додатки відповідно до пункту 3.2. Договору лише уточнюють умови виконання укладеного Договору і не можуть змінювати вже закріплені сторонами домовленості.

Крім того позивач наголошує, що за Специфікацією № 6 не було здійснено передоплати у розмірі 21000 грн, як це зазначено у самій Специфікації, враховуючи таке. За усними поясненнями представника відповідача розрахунок за товар по Специфікації № 6 від 04.06.2015 ним був здійснений накладною на повернення № ВН-000006 від 04.06.2015 на суму 69 000 грн, оскільки позивач поставив відповідачу неякісний товар і пізніше замінив його на інший товар. Однак позивач заперечує такі пояснення, оскільки товар (Соняшник ЕС Пріміс), що поставлявся за видатковою накладною № РН-000060 від 26.03.2015, відповідач повернув 04.06.2015 за накладною на повернення № ВН-0000006, тобто через 70 днів з моменту отримання. Відповідно до пункту 6.10. Договору поставки № 3 від 20.02.2015, покупець зобовязаний перевірити ОСОБА_3 негайно, в день передачі, щодо відповідності якісних характеристик ДСТУ 2240-93. У випадку виявлення недоліків таких якісних характеристик, покупець зобовязаний повідомити постачальника в письмовій формі про виявлені дефекти (недоліки), але не пізніше двох днів після отримання товару. Відповідно до пункту 6.14 Договору, у випадку невиконання покупцем вимог пунктів 6.7. та 6.10 Договору, товар вважається ним прийнятим по кількості і якості і відповідає умовам даного договору. Жодних доказів щодо невідповідності якісним вимогам повернутого Товару відповідачем надано не було. Даний товар був повернутий, в результаті чого змінилася сума зобовязання відповідача перед позивачем за Специфікацією № 1 від 20.02.2014. Крім того позивач піддає сумніву оплату товару, отриманого за Специфікацією № 6, накладною на повернення, при наявності платіжного доручення № 1082 від 16.10.2015 на суму 64309,43грн, що повністю відповідає сумі здійсненою поставки саме за Специфікацією №6 з урахуванням курсу продажу долара США, що складає 21,32 грн, станом на 16.10.2015, день оплати.

02.02.2016 представником відповідача подано уточнений розрахунок до відзиву на позов, згідно якого відповідачем надмірно сплачено 9 048,77 грн, які можуть бути враховані позивачем в якості несвоєчасної сплати, а саме прострочення на 1 день.

У судовому засіданні 02.02.2016 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 9 год. 30 хв. 05.02.2016.

Представником позивача 05.02.2016 подано розрахунок суми основної заборгованості, який відрізняється від попереднього, оскільки, за твердженням позивача, бухгалтером у іншій послідовності зараховувались платежі відповідача. Також позивач надав письмові пояснення щодо тверджень відповідача про здійснення оплати у розмірі 21 000 грн згідно Специфікації № 6 від 04.06.2015. Позивач стверджує, що розрахунки між юридичними особами провадяться в безготівковій формі (частина 2 статті 1087 Цивільного кодексу України), а відповідачем не надано жодного платіжного документа, що підтверджує таку сплату, в тому числі ще й на виконання вимог пункту 3.2. Договору поставки № 3 від 20.02.2015. Також позивач наголошує, що ціна товару, встановлена у Додатку, не може змінюватися, адже це порушує пункт 2.4. Договору, в якому зазначено, що ціна Товару визначається з офіційного курсу гривні до іноземної валюти на день підписання відповідного Додатку. У зв'язку із цим позивач заперечує доводи відповідача щодо можливості змінювати ціну товару, в тому числі повернутого, в залежності від курсу долара на день повернення такого товару. Крім того позивач подає податкові накладні, відповідно до яких не проведено платіж у розмірі 21 000 грн 04.06.2015.

Відповідач подав додаткові пояснення до відзиву на позов, у яких заперечення свої ґрунтує на інших підставах. Так щодо оплати товару за Специфікацією №6 у розмірі 21000грн, то, за твердженням відповідача, погашення цієї суми відбулось внаслідок такого. Відповідно до Додатку до Договору № 3 від 20.02.2015 Специфікації № 1 позивач мав передати відповідачу ОСОБА_3 соняшника ЕС ПРІМІС в кількості 35 посівних одиниць по 3000 грн за 1 посівну одиницю на загальну суму 105 000 грн. Даний факт підтверджується видатковою накладною від 23.02.2015 № РН-0000018. Так як поставлений товар був невідповідної якості і насіння соняшника майже не дало сходів, то накладною на повернення № ВН-0000006 від 04.06.2015 повернено 23 посівні одиниці ОСОБА_3 соняшника ЕС ПРІМІС на загальну суму 69 000 грн. Ще 7 посівних одиниць вартістю 3000 грн за 1 посівну одиницю на загальну суму 21 000 грн, які не дали сходів, після відвідання площ посіву представниками позивача за взаємною згодою було зараховано в рахунок оплати насіння соняшника ПР64А15, який в кількості 17 посівних одиниць було передано на підставі Специфікація № 6 від 04.06.2015. Як один з доказів такої процедури свідчить здійснення повернення та складання специфікації № 6 в один день з передачею соняшника ПР64А15 відповідно до видаткової накладної № РН-0000186 від 04.06.2015. У Специфікації № 6, яка виготовлена та роздрукована представниками позивача, внесено в якості суми попередньої оплати 21000 грн, хоч дійсно дана сума пройшла як компенсація за неякісну продукцію і зроблено це за ініціативою позивача для того, щоб уникнути розголосу даного факту, оскільки позивач є постачальником такого товару на території області. Зазначення у Специфікації № 6 суми 21000 грн як уже оплаченої не є помилкою особи, яка складала цей документ, і підтвердженням тому, на думку відповідача, є висновок про залишок коштів, який підлягає сплаті, а саме 42495,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, зазначених у додаткових поясненнях до відзиву на позов.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

20.02.2015 між ТОВ "Аграрник-Кіровоградщина" (Постачальник) та ПП Комерсант (Покупець) укладено договір поставки № 3 (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупцю продукцію, що визначена в Додатках, які є невід'ємною частиною цього договору (надалі товар), а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість товару на умовах даного договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках у національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби ОСОБА_4 (ЗЗР), ОСОБА_3, Міндобрива) (пункт 2.3. Договору).

Для товару ціна визначається виходячи з офіційного курсу гривні до іноземної валюти (дол. США або Євро) на день підписання відповідного Додатку (пункт 2.4. Договору).

В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = (А1/А2)хВ, де С сума належна до оплати; В ціна Товару на момент підписання Додатку; А1 офіційний курс долару США чи Євро до гривні, встановлений міжбанком на день перерахування коштів; А2 офіційний курс долару США чи Євро до гривні, встановлений міжбанком на день підписання відповідного Додатку (пункт 2.4.1. Договору).

Згідно пункту 3.1. Договору умови оплати визначаються в Додатках, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі. Покупець при перерахунку коштів за товар в платіжному документі в графі "Призначення платежу" повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних Постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі ту, що поставлена в минулі періоди (пункт 3.2. Договору).

Строк поставки товару визначається у відповідних Додатках до цього договору. Якщо строк поставки не указаний у відповідному додатку, то поставка здійснюється у строк, що визначає Постачальник (пункт 4.1. Договору).

У Специфікації № 1 від 20.02.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 1) сторони погодили поставку товару на загальну суму 265 000 грн, зокрема ОСОБА_3 соняшнику Неома на суму 160 000 грн та ОСОБА_3 соняшнику ЕС ПРІМІС на суму 105 000 грн.

У Специфікації № 2 від 26.02.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 2) сторони погодили поставку товару на загальну суму 144 000 грн, зокрема ОСОБА_3 соняшнику НК Конді на суму 84 000 грн, ОСОБА_3 соняшнику Неома на суму 4 000 грн та ОСОБА_3 соняшнику НК Конді Круїзер на суму 56 000 грн.

У Специфікації № 3 від 08.05.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 3) сторони погодили поставку ОСОБА_3 кукурудзи Солонянський на суму 17360 грн.

У Специфікації № 4 від 20.05.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 4) сторони погодили поставку товару на загальну суму 16 902 грн, зокрема товар Тілт на суму 7 000 грн та товар Пік на суму 7 085 грн.

У Специфікації № 5 від 21.05.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 5) сторони погодили поставку товару Камелот на суму 800 грн.

У Специфікації № 6 від 04.06.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 6) сторони погодили поставку ОСОБА_3 соняшнику ПР64А15 на суму 63495 грн.

У Специфікації № 7 від 15.06.2015 до договору № 3 від 20 лютого 2015 рік (надалі - Специфікація № 7) сторони погодили поставку товару Наповал на суму 3 875 грн.

Щодо умов оплати, то в Специфікаціях №№ 1, 2, 4, 5 визначено наступний порядок її здійснення: Кредит 20/80%, 20% - попередня оплата, 80% - оплата по курсу долара по міжбанк на момент оплати терміном до 15 жовтня 2015 року. В Специфікації № 3 визначено Кредит 100% оплата по курсу долара по міжбанк на момент оплати терміном до 15 жовтня 2015 року. У Специфікації № 6 визначено Кредит 33/77%, Оплатили попередньої оплати 21000 грн, 42 495,00 грн оплата по курсу долара по міжбанк на момент оплати терміном до 15 жовтня 2015 року. У Специфікації № 7 зазначено 100% - попередня оплата.

Договір та Специфікації №№ 1-7 підписані повноважними представниками сторін: від Постачальника ТОВ "Аграрник-Кіровоградщина" директор ОСОБА_5, від Покупця (Позичальника) ПП "Комерсант" директор Чернобровкін І, В., також вказані документи скріплені печатками підприємств.

Виконуючи умови Специфікацій №№ 1-5, 7 щодо здійснення попередньої оплати ПП "Комерсант" сплатив такі суми у такі дні:

53 000 грн - 20.02.2015 (виписка по рахунку позивача, а.с. 40), що є попередньою оплатою за товар (20%) згідно Специфікації № 1;

28 800грн - 26.02.2015 (платіжне доручення № 877, а.с. 41), що є попередньою оплатою за товар (20%) згідно Специфікації № 2;

3 380,40 грн - 25.05.2015 (платіжне доручення № 963, а.с. 42), що є попередньою оплатою за товар (20%) згідно Специфікації № 4;

160 грн - 25.05.2015 (платіжне доручення № 964, а.с. 43), що є попередньою оплатою за товар (20%) згідно Специфікації № 5;

3 875,00 грн - 17.06.2016 (платіжне доручення № 978, а.с. 44), що є попередньою оплатою за товар (100%) згідно Специфікації № 7.

На виконання умов Договору та Специфікацій №№ 1-7 Постачальник здійснив поставку вищезазначеного Товару, про що свідчать видаткові накладні (а.с. 29-38):

№ РН-0000018 від 23.02.2015 на суму 105 000 грн, відповідно до якої поставлено товар "Соняшник ЕС ПРІМІС", 35 000 посівних одиниць (на виконання Специфікації № 1 в частині);

№ РН-0000027 від 26.02.2015 на суму 56000 грн, відповідно до якої поставлено товар "Соняшник НК Конді 150К Круїзер", 14 000 посівних одиниць (на виконання Специфікації № 2 в частині);

№ РН-0000060 від 26.03.2015 на суму 124 000 грн, відповідно до якої поставлено товар "Соняшник НК Неома", 31 000 посівних одиниць (на виконання Специфікації № 1 в частині);

№ РН-0000076 від 06.04.2015 на суму 84000 грн, відповідно до якої поставлено товар "Соняшник НК Конді", 21 000 посівних одиниць (на виконання Специфікації № 2 в частині);

№ РН-0000077 від 06.04.2015 на суму 40000 грн, відповідно до якої поставлено товар "Соняшник НК Неома", 10 000 посівних одиниць, з яких 9, вартістю 36 000 грн на виконання Специфікації № 2 в частині та 1 посівна одиниця вартістю 4 000 грн на виконання Специфікації № 1 в частині;

№ РН-0000139 від 08.05.2015 на суму 17360 грн, відповідно до якої поставлено товар "Кукурудза Солонянський 298СВ", 700 000 кг (на виконання Специфікації № 3);

№ РН-0000167 від 20.05.2015 на суму 16902 грн, відповідно до якої поставлено товар "Тілт 250 ЕС к.е.", 20 000 л та "Пік 75 WG, в.г. 10х100г, 0.600 кг (на виконання Специфікації № 4);

№ РН-0000170 від 21.05.2015 на суму 800 грн, відповідно до якої поставлено товар "Камелот, 1л", 1.000 л (на виконання Специфікації № 5);

№ РН-0000186 від 04.06.2015 на суму 63495,00 грн, відповідно до якої поставлено товар "Соняшник PR 64A15", 17.000 м (на виконання Специфікації № 6);

№ РН-0000204 від 15.06.2015 на суму 3875 грн, відповідно до якої поставлено товар "Наповал, 1л", 5.000 л (на виконання Специфікації № 7).

Отримання товару підтверджується зазначеними доказами та не оспорюється відповідачем.

Відповідач 16.10.2015 здійснив оплату на загальну суму 265 078,75 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 45-50): № 1079 на суму 13826,45 грн; № 1080 на суму 680,53 грн; № 1081 на суму 17 966,79 грн; № 1082 на суму 64 309,43 грн; № 1083 на суму 90 965,40 грн; № 1084 на суму 77 330,15 грн.

Позивач наголошує, що станом на день подання позову відповідач не повністю здійснив оплату поставленого товару, у зв'язку із чим і звернувся до господарського суду із даним позовом.

Вирішуючи спір господарський суд враховує положення чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини та положення Договору і Специфікацій, які згідно пункту 3.1. Договору є його невід'ємними частинами.

Відповідно до статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною 1 статті 264 Господарського кодексу України передбачено, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

За змістом укладений між сторонами Договір разом із додатками до нього - Специфікаціями є змішаним договором, який містить умови договору поставки та договору комерційного кредиту.

Як встановлює частина 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Згідно положень Цивільного кодексу України про купівлю-продаж (статті 662-663, 689, 691-692), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк; покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений договором строк.

Отже, договір поставки є двостороннім та оплатним, за яким в однієї сторони існує обов'язок поставити товар, а в іншої - прийняти такий товар та оплатити його ціну у встановлений строк.

За вимогами частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а частиною 2 цієї статті встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже зазначена норма регламентує, що договір може містити умови, які передбачають порядок зміни, у тому числі і збільшення, ціни товару.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, зокрема, стаття 3 (щодо принципу свободи договору), стаття 627 (щодо вільного укладання договору та визначення його умов), стаття 628 (щодо визначення умов договору на розсуд сторін), частини 2-3 статті 6 (щодо відступлення від положень актів цивільного законодавства та врегулювання відносин на власний розсуд сторін).

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У відповідно зі статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З наведеного слідує, що положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

За розрахунком позивача ПП Комерсант не виконало своїх грошових зобов'язань за отриманий товар у загальній сумі 89 904,45 грн.

Господарський суд не погоджується із розрахунком позивача з огляду на умови Договору, Специфікацій та норми чинного законодавства.

Так позивач, визначаючи вартість товару, яка підлягає оплаті, враховує , що відповідач має сплатити суму, вказану у відповідній Специфікації у еквіваленті до курсу долара США по міжбанку на день оплати лише до 15 жовтня 2015 року. У разі порушення вказаного строку при визначенні вартості товару, яка підлягає оплаті, на думку позивача, необхідно застосовувати умови Договору, а саме: пункти 2.2., 2.4., 2.4.1. Договору. Тобто, за твердженням позивача, при порушенні відповідачем строків оплати товару, передбачених Специфікаціями, він має оплатити поставлений товар по ціні і у загальній вартості, визначених у відповідній Специфікації та видатковій накладній у національній валюті, якщо курс долара США до гривні на міжбанку на день оплати дорівнює або є нижчим у порівнянні із курсом долара США до гривні на день укладення Специфікації. За умови ж збільшення курсу долара США до гривні станом на день оплати порівняно із днем підписання відповідної Специфікації - належна до оплати сума, що зазначена у Специфікації та видатковій накладній, збільшується на коефіцієнт, що є відношенням курсу станом на день підписання Специфікації і на день здійснення платежу.

Проаналізувавши зміст Договору із урахуванням положень, зазначених у Специфікаціях, господарський суд вважає, що висновки позивача щодо визначення належної до оплати вартості товару не відповідають умовам укладеного між сторонами Договору і погоджених до нього додатків (Специфікацій).

Пунктом 2.4. Договору передбачено порядок визначення ціни товару у грошовому еквіваленті до іноземної валюти, що не суперечить положенням статті 533 Цивільного кодексу України.

У пункті ж 2.4.1. Договору йде мова не про ціну товару, а про порядок визначення належної до оплати суми поставленого товару лише за однієї умови - зростання курсу іноземної валюти до гривні на день проведення розрахунків порівняно з днем укладення додатку (Специфікації).

В той же час пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що умови оплати визначаються в Додатках, що є невід'ємною частиною цього договору.

Таким чином, досліджуючи зміст пункту 3.1. Договору, господарський суд вважає, що сторони узгодили інший порядок визначення вартості поставленого товару, умови якого передбачаються у кожному конкретному випадку відповідною Специфікацією.

Так у Специфікаціях №№ 1-6 сторони погодили оплату по курсу долара США по міжбанку на момент оплати терміном до 15 жовтня 2015 року. Тобто сторони визначили інші умови сплати, ніж ті, що зазначені у Договорі, а саме проведення розрахунків має відбуватись по курсу долара США по міжбанку на момент оплати. Також сторони визначили строк здійснення оплати товару - до 15 жовтня 2015 року.

У змісті Договору та Специфікаціях не міститься умови, яка б передбачала право постачальника (позивача у справі) після спливу строку оплати вартості поставленого товару змінювати порядок визначення такої вартості. Отже умова щодо здійснення оплати по курсу долара США по міжбанку, яка погоджена у Специфікаціях, діє і після 15.10.2015. Проте у даному випадку настає прострочення Покупця по виконанню свого обов'язку щодо оплати товару, і це є підставою для нарахування штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат, що не заперечується відповідачем і нараховується позивачем.

Зважаючи на викладене, господарський суд не убачає невідповідності умов оплати товару, передбачених у Специфікаціях, порядку визначення ціни товару, передбаченому пунктом 2.4.Договору, який встановлює її у національній валюті у еквіваленті до іноземної валюти (долара США чи Євро). Чим спростовуються твердження позивача щодо необхідності визначення ціни та вартості товару, що підлягає оплаті після 15.10.2015, виключно у національній валюті без врахування грошового еквіваленту у доларах США.

Зважаючи на викладене господарським судом досліджено обставини поставки товару та його оплати за кожною із укладених сторонами Специфікацій.

За Специфікацією № 1 товар поставлено на суму 265 000 грн, кредит - 20/80%, 20% - попередня оплата - 53 000 грн. Відповідно до виписки банку по рахунку позивача відповідачем сплачено 53 000 грн 20.02.2015 як попередню оплату за Специфікацією № 1. У Специфікації № 1 визначено курс гривні до долару США - 29,50 грн, а тому в доларовому еквіваленті вартість неоплаченого товару по Специфікації №1 на день укладення цієї Специфікації складає 7186,44 доларів США. Накладною на повернення № ВН-0000006 від 04.06.2015 відповідачем повернуто позивачу, а позивачем прийнято без заперечень товар на загальну суму 69 000 грн, що в доларовому еквіваленті складає 2 338,98 доларів США (69000 грн : 29,50). Господарський суд не погоджується із твердженням відповідача щодо необхідності визначення вартості вказаного товару у еквівалентному відношенні до долара США на день повернення (04.06.2015), оскільки, як правильно зазначено позивачем, це не є сплатою вартості товару і станом на день повернення таку оплату не здійснено. Враховуючи вказане вартість товару, що повернута 04.06.2015 у доларовому еквіваленті розраховується із курсу долара США станом на день поставки товару. Отже сума до оплати за Специфікацією № 1 станом на 04.06.2015 складає 4 847,46 доларів США (7186,44 - 2 338,98). Станом на 16.10.2015, коли здійснювалось відповідачем погашення заборгованості, курс долара США по міжбанку становив 21,32 грн за один долар США, що не оспорюється сторонами. Отже сума заборгованості в гривнях за товар, поставлений згідно Специфікації № 1, на день здіснення оплати складала 103 347,85 грн (4847,46 доларів США х 21,32 грн).

Відповідно до пункту 3.2. Договору оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі. Покупець при перерахуванні коштів за Товар в платіжному документі в графі "Призначення платежу" повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних Постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі ту, що поставлена за минулі періоди.

На підставі вказаної норми Договору Постачальник здійснював зарахування заборгованості по Специфікації № 1 по таким платіжним дорученням: № 1084 від 16.10.2015 на суму 77330,15 грн; № 1083 від 16.10.2015 на суму 90 965,40 грн, в частині 65669,85 грн. Всього позивач зарахував 143000 грн по Специфікації № 1, тоді як борг відповідача складав лише 103 347,85 грн. Господарський суд враховує зарахування суми 77330,15 грн згідно платіжного доручення № 1084 від 16.10.2015, але відповідно до платіжного доручення № 1083 від 16.10.2015 необхідно зарахувати лише 26017,70 грн (103347,85 грн - 77 330,15 грн). Залишок по платіжному дорученні № 1083 від 16.10.2015 складає 64 947,70 грн, що підлягає зарахуванню по інших Специфікаціях.

За Специфікацією № 2 товар поставлено на суму 144 000 грн, кредит - 20/80%, 20% - попередня оплата - 28 800 грн. Відповідно до платіжного доручення № 877 від 26.02.2015 відповідач сплатив попередню оплату за Товар, що підлягав поставці за цією Специфікацією, 28 800 грн. Залишок неоплаченої вартості поставленого товару складає 115 200 грн. У Специфікації № 2 визначено курс гривні до долару США - 27,00 грн, а тому в доларовому еквіваленті вартість неоплаченого товару по Специфікації № 2 складає 4 266,67 доларів США. Станом на 16.10.2015, коли здійснювалось відповідачем погашення заборгованості, курс долара США по міжбанку становить 21,32 грн за один долар США. Отже, заборгованість в гривнях за товар, поставлений згідно Специфікації № 2, станом на день оплати становила 90 965,40 грн (4 266,67 доларів США х 21,32грн).

На підставі пункту 3.2. Договору Постачальник здійснював зарахування заборгованості по Специфікації № 2 по платіжному дорученню № 1083 від 16.10.2015 на суму 90 965,40 грн в частині 25 295,55 грн. Як досліджено вище, залишок по такому платіжному дорученню складає 64 947,70 грн, а тому господарський суд вважає, що саме в такому розмірі погашено борг по Специфікації № 2. Отже залишок несплаченого боргу по Специфікації № 2 складає 26017,70 грн.

За Специфікацією № 3 товар поставлено на суму 17 360 грн, кредит 100%, еквівалент в доларах США сторони визначили - 842,72 долара США. Станом на 16.10.2015 відповідач мав сплатити 17 966,79 грн (842,72 доларів США х 21,32 грн), що ним і зроблено відповідно до платіжного доручення № 1081, що не заперечується обома сторонами.

За Специфікацією № 4 товар поставлено на суму 16 902 грн, еквівалент у доларах - 810,65 доларів США; кредит 20/80%, 20% - 3380,40 грн станом до 25 травня 2015р. Так вказана сума передоплати здійснена відповідачем згідно платіжного доручення № 963 від 25.05.2015. Залишок 80% становить 13521,60 грн або 648,52 долара США. Станом на 16.10.2015 відповідач мав сплатити 13 826,45 грн (648,52 доларів США х 21,32 грн), що ним і зроблено відповідно до платіжного доручення № 1079, що не заперечується обома сторонами.

За Специфікацією № 5 товар поставлено на суму 800 грн, еквівалент у доларах - 39,90 доларів США, кредит 20/80%, 20% - 160 грн станом до 25 травня 2015р. Так вказана передоплата здійснена відповідачем згідно платіжного доручення № 964 від 25.05.2015. Залишок 80% становить 640 грн або 31,92 долара США. Станом на 16.10.2015 відповідач мав сплатити 680,53 грн (31,92 долара США х 21,32 грн), що ним і зроблено відповідно до платіжного доручення № 1080, що не заперечується обома сторонами.

За Специфікацією № 6 товар поставлено на суму 63495,00 грн, з них 33% (21000 грн) попередньої оплати. Така оплата здійснена, що зафіксовано у самій Специфікації сторонами. Залишок вартості товару у розмірі 42495 грн відповідач мав сплатити по курсу долара США по міжбанку на момент оплати терміном до 15 жовтня 2015 року. За вищезазначеними поясненнями представника відповідача ця оплата зарахована у зв'язку із неврожайністю і несходженням насіння, що поставлено згідно Специфікації № 1, проте позивач вважає, що за відсутності платіжних документів не можна вважати таку оплату здійсненою.

Господарський суд враховує, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Сторони не надали на обґрунтування своїх доводів та заперечень належних та допустимих доказів, що підтверджують поставку неякісного насіння соняшника, несходження останнього, помилковості фіксації факту оплати у розмірі 21000 грн у Специфікації № 6 тощо.

У той же час господарський суд бере до уваги саму Специфікацію № 6, яка підписана повноважними представниками сторін та скріплена печатками підприємств, укладення якої не заперечується сторонами, а, отже вона є дійсною і приймається господарським судом як належний і допустимий доказ у справі в силу статті 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи умови інших Специфікацій господарський суд враховує, що у випадках погодження умови щодо здійснення відповідачем попередньої оплати, що має передувати поставці товару за Договором, сторони зазначали розмір відсотків, форму оплати, суму, інколи строк її проведення. Проте лише в Специфікації № 6 від 04.06.2015 сторони зазначили про оплату попередньої оплати в сумі 21000,00 грн.

Як вже зазначалось, жодна зі сторін не послалась на недійсність підписаної Специфікації, що є невідємною частиною Договору. Позивач, наголошуючи, що така Специфікація з боку його представника підписана помилково, не звернувся до господарського суду про визнання такої Специфікації недійсною відповідно до вимог статей 229 Цивільного кодексу України. Більше того, позивач схвалив її своїм виконанням, поставивши відповідачу 04.06.2015 товар за накладною № РН - 0000186. Упродовж дії Договору, зокрема, і з часу підписання Специфікації № 6, уклав ще одну Специфікацію №7 та здійснив відповідну поставку товару, при цьому не намагаючись будь-яким чином змінити зміст та умови, погоджені у Специфікації №6.

Відтак господарський суд бере до уваги таку Специфікацію і враховує всі умови, що в ній зазначені. З огляду на те, що сторони відзначили у Специфікації № 6 про здійснену оплату у розмірі 21000 грн, у господарського суду відсутні правові підстави щодо неврахування такої обставини, оскільки Специфікація № 6 є належним письмовим доказом в розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України на відміну від письмових пояснень позивача, які не обґрунтовуються жодними належними доказами. Яким чином така оплата була здійснена господарським судом достеменно не встановлено, оскільки твердження відповідача щодо надання такої знижки у зв'язку із несхожістю 7 одиниць насіння кукурудзи, що поставлені по Специфікації № 1 теж належними доказами не підтверджено. У той же час, як зазначено у самій Специфікації № 6, залишок несплаченої заборгованості по досліджуваній Специфікації становить 42495,00 грн, курс гривні до долару США на дату складання Специфікації № 6 становить 21,05 (як зазначено у самій Специфікації), тому в доларовому еквіваленті покупець мав сплатити 2 018,77 доларів США. Станом на 16.10.2015 відповідач мав сплатити 43 040,18 грн (2018,77 доларів США х 21,32 грн).

Позивач здійснює зарахування боргу по Специфікації № 6 відповідно до платіжного доручення №1082 на суму 64 309,43 грн. Однак, враховуючи, що станом на 16.10.2015 заборгованість відповідача по оплаті товару, отриманого за Специфікацією № 6 становила лише 43 040,18 грн, по платіжному дорученню № 1082 підлягає зарахуванню саме така сума. Решта коштів, перерахованих за платіжним дорученням №1082 - 21 269,25 грн слід зарахувати у відповідності до вимог пункту 3.2. Договору в погашення заборгованості за поставлений товар по Специфікації № 2.

Як уже встановлено господарським судом, залишок несплаченої заборгованості по Специфікації № 2 станом на 16.10.2015, з урахуванням попередньої оплати та оплати здійсненої платіжними дорученнями № 877 від 26.02.2015 та №1083 від 16.10.2015 відповідно у сумах 28800грн та 25295,55 грн, складав 26017,70 грн.

Після здійснення зарахування коштів у розмірі 21269,25 грн у рахунок плати поставленого товару за Специфікацією № 2 залишок простроченої заборгованості по цій Специфікації становить 4 748,45 грн (26017,70 грн - 21 269,25 грн.).

За Специфікацією № 7 від 15.06.2015 поставлено товар на суму 3875,00 грн, з умовами 100% попередньої оплати. Така оплата здійснена відповідачем, з чим погоджується позивач, згідно платіжного доручення № 978 від 17.06.2015 на суму 3 875,00 грн (а.с. 44).

Враховуючи зазначене у відповідача перед позивачем станом на 16.10.2015 існує борг у розмірі 4 748,45 грн. Доказів сплати такого боргу господарському суду сторонами не подано.

Вищевикладеним спростовується і твердження відповідача про наявність переплати, розмір якої сам відповідач точно не зміг визначити. Водночас просив будь-яку переплату зарахувати в погашення нарахованих санкцій за прострочення оплати товару на один день.

Нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Дані норми кореспондують з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного, враховуючи фактичне отримання відповідачем поставленого товару та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів його повної оплати, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги про стягнення з ПП "Комерсант" суми основного боргу в розмірі 4 748,45 грн. В іншій частині позовні вимоги в частині стягнення основного боргу задоволенню не підлягають, з підстав досліджених вище.

Також позивачем заявлено до стягнення 60 488,57 грн процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.1. Договору умови оплати визначаються в Додатках, що є невідємною частиною цього Договору. Так у Специфікаціях передбачено надання Покупцю кредиту до 15 жовтня 2015 року: у Специфікації № 1 - 80%, тобто, як вже досліджено господарським судом, 143000 грн; у Специфікації № 2 - 80% - 115200 грн; у Специфікації №3 100% - 17360 грн; у Специфікації № 4 80% - 13521,60 грн; у Специфікації № 5 80% - 640 грн; у Специфікації № 6 77% - 42495,00 грн.

Відповідно до статті 1057 Цивільного кодексу України договором, виконання якого пов'язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054-1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов'язання, і не суперечить суті такого зобов'язання.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України врегульовано відносини позики між сторонами. Зокрема, статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено порядок і розмір процентів за договором позики. Відповідно до частини 1 вказаної статті позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Саме у звязку із невизначенням сторонами розміру процентів ні у Договорі ні у Додатках до нього, позивач на підставі вказаної норми Цивільного кодексу України застосував розмір процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України.

Заперечення відповідача щодо неможливості застосування до відносин поставки норм, що регулюють відносини позики спростовуються таким. У Додатках до Договору Специфікаціях зазначено, що товар надається у кредит, що узгоджується саме з приписами статті 1057 Цивільного кодексу України Комерційний кредит. Також у всіх Специфікаціях у пункті 3 Умови передачі зазначено Самовивозом зі складів Кредитора, а у реквізитах сторін зазначено Позичальник: ПП Комерсант. Господарський суд, досліджуючи всі вищезазначені умови Специфікацій, а також враховуючи умови пункту 3.1. Договору, відповідно до якого Додатки (Специфікації) є невідємними частинами договору, дійшов висновку, що сторони узгодили продаж товару у кредит із відстроченням платежу, що за своєю правовою природою є комерційним кредитом, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України.

Господарський суд бере до уваги правові позиції Верховного Суду України щодо того, що договори поставки і договори позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, а тому є безпідставним нарахуванням за договором поставки, умовами якого не встановлено розмір процентів за користування покупцем, який прострочив оплату отриманого товару, чужими грошовими коштами (частина 1 статті 8 Цивільного кодексу України) на підставі приписів частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України на рівні облікової ставки Національного банку України. (правова позиція у справі № 3-22гс13).

Проте у справі, що розглядається проценти стягуються не у звязку із простроченням оплати за отриманий товар (частина 3 статті 692 Цивільного кодексу України), а у звязку із домовленістю сторін щодо продажу товару в кредит, оскільки Договір, що досліджується у даній справі є змішаним: договором поставки та комерційного кредиту, що в силу приписів частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України допускається законодавством, що регулює спірні відносини і сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Отже проценти на рівні облікової ставки нараховуються в силу вимог статей 1057, 1054, 1048 Цивільного кодексу України і тому у даному випадку обставини справи є іншими ніж у справі № 3-22гс13.

У відповідності до наведеного позивачем нараховано проценти за користування товарним кредитом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом з моменту отримання товару за Специфікацією № 1, відповідно до якого сума процентів складає 27354,39 грн, господарський суд вважає його обґрунтованим.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом в частині отримання товару за Специфікацією № 2 за період, починаючи із відповідної дати отримання товару і до 15.10.2015 в сумі 18 039,90грн, господарський суд вважає його правомірним. Проте, враховуючи, що з 16.10.2015 заборгованість відповідача за цією Специфікацією становила 4 748,45 грн, як встановлено господарським судом, а не 89 904,45 грн, як зазначається позивачем, тому проценти за користування кредитом в період з 15.10.2015 по 15.01.2016 складають 260,45 грн ( 4 748,45 грн х 0,060273972% х 91).

При цьому господарський суд вважає правомірним нарахування процентів за користування кредитом в сумі 4 748,45 грн в силу положень абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, відповідно до яких у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки сторони не домовились про інше, то правомірним є нарахування процентів за користування кредитом до 15.01.2016, оскільки кошти на вказаний момент не сплачені відповідачем.

Отже за Специфікацією № 2 проценти за користування кредитом складають у загальній сумі 18300,35 грн (18039,90 грн + 260,45 грн).

Проценти за користування кредитом у розмірі 17360 грн за Специфікацією №3 за період з 08.05.2015 по 15.10.2015 складають 2 139,79 грн, що правомірно нараховано позивачем.

Проценти за користування кредитом у розмірі 13521,60 грн за Специфікацією №4 за період з 20.05.2015 по 15.10.2015 складають 1 533,31 грн, що правомірно нараховано позивачем.

Проценти за користування кредитом у розмірі 640 грн за Специфікацією №5 за період з 21.05.2015 по 15.10.2015 складають 72,05 грн, що правомірно нараховано позивачем.

За Специфікацією № 6 обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом лише на суму 42 495 грн за вказаний позивачем період (04.06.2015 15.10.2015).

Так облікова ставка НБУ в період з 04.06.2015 по 27.08.2015 становила 30% річних. Облікова ставка в день 0,08219178% (30%/365). Кількість днів 84. Проценти за користування кредитом в період з 04.06.2015 по 27.08.2015: 42495,00 грн х 0,08219178% х 84 = 2933,90 грн.

Облікова ставка НБУ в період з 28.08.2015 по 24.09.2015 становила 27% річних. Облікова ставка в день 0,073972602% (27%/365). Кількість днів 27. Проценти за користування кредитом в період з 28.08.2015 по 24.09.2015: 42495,00 грн х 0,073972602% х 27 = 848,74 грн.

Облікова ставка НБУ в період з 25.09.2015 по 15.10.2015 становила 22% річних. Облікова ставка в день 0,060273972% (22%/365). Кількість днів 20. Проценти за користування кредитом в період з 25.09.2015 по 15.10.2015: 42495,00 грн х 0,060273972% х 20 = 512,27 грн.

Загальна суму процентів за користування кредитом у розмірі 42 495 грн згідно Специфікації № 6 складає 4 294,91 грн (2 933,90 + 848,74 + 512,27) лише в цій частиніпозовні вимоги підлягають задоволенню.

Позов щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягає задоволенню у розмірі 53 694,80 грн (27354,39 + 18 300,35 + 2139,79 + 1533,31 + 72,05 + 4294,91). У решті позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, сплата процентів річних від простроченої суми за наведеною нормою не є штрафною санкцією та відрізняється від процентів, які підлягають сплаті за наданий Приватному підприємству "Комерсант" товарний кредит. Беручи до уваги різну правову природу названих процентів, господарський суд вважає, що стягнення процентів за користування товарним кредитом не виключає застосування статті 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 7.4. Договору передбачено, у разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобовязань, щодо своєчасної оплати за Товар Покупець сплачує Постачальнику 20 відсотків річних від суми боргу.

На підставі вказаної норми позивач нарахував 4 482,91 грн річних. Так позивач здійснює таке нарахування за період з 16.10.2015 по 15.01.2016 із суми заборгованості 89904,45 грн. Проте, як встановлено господарським судом, сума основної заборгованості складає 4 748,45 грн, за вказаний період обґрунтованою і арифметично правильною є сума 20 % річних, яка становить 239,37 грн.

Отже позов в частині стягнення 20% річних підлягає задоволенню частково у розмірі 239,37 грн, в іншій частині позову щодо стягнення 20% річних слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення пені за порушення виконання грошового зобов'язання, господарський суд враховує таке.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Застосування вказаних санкцій (штраф, пеня) за правопорушення у сфері господарювання передбачено також нормами Господарського кодексу України (статті 216, 217, 230). Розмір штрафних санкцій, у разі якщо їх не визначено законом, встановлюється сторонами в договорі, що передбачено статтею 231 Господарського кодексу України. При цьому, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Сторони в пункті 7.2. Договору встановили відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Позивачем здійснено нарахування пені на суму 89 904,45 грн за період з 16.10.2015 по 15.01.2016. Враховуючи, що господарський суд визнав обґрунтованим лише суму основної заборгованості у розмірі 4 748,45грн, нарахування пені необхідно здійснити на вказану суму за той же період, що вказаний позивачем. Таким чином правомірним є нарахування пені за період з 16.10.2015 по 15.01.2016 із суми 4 748,45 грн, що складає 526,62 грн, саме в такому розмірі господарський суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню.У іншій частині заявленої до стягнення пені слід відмовити.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ "Аграрник-Кіровоградщина" про стягнення з ПП "Комерсант" заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 4748,45 грн суми основного боргу, 526,62 грн пені, 239,37 грн 20% річних та 53 695,80 грн відсотків за користування кредитом. У задоволенні позову у решті позовних вимог господарський суд відмовляє.

Судовий збір за правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Комерсант" (282, Кіровоградська область, Новгородківський р-н, смт. Новгородка, вул. Калініна, буд. 33, ідентифікаційний код 22221670) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрник-Кіровоградщина" (25009, м. Кіровоград, вул. Курганна, 62, ідентифікаційний код 33962725) 4 748,45 грн суми основного боргу, 526,62 грн пені, 239,37 грн 20% річних та 53 694,80 грн відсотків за користування кредитом, а також 888,14 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 09.02.2016.

Суддя Є. М. Наливайко