ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 911/3848/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Короткевича О.Є.
суддів:Жукової Л.В., (доповідач) Погребняка О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СтокХолл"
на ухвалуГосподарського суду Київської області від 13.11.2015
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року
у справі№911/3848/15 господарського суду Київської області
за заявоютовариства з обмеженою відповідальністю "СтокХолл"
до підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг"
пробанкрутство
за участю представників сторін: публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - Потапенко С.Ю., арбітражного керуючого - Менчака В.В., товариства з обмеженою відповідальністю "СтокХолл" - Аветяна А.Г., підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама Консалтинг" - Пісної Д.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.11.2015 у справі №911/3848/15 (Суддя - Наріжний С.Ю.) визнано грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ПІК "Брама-Консалтинг" у сумах: 2436,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 528660475,73 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів; 71563735,92 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів; 13108832,23 грн. - позачергово, як забезпечені. Затверджено реєстр вимог кредиторів ПІК "Брама-Консалтинг", до якого включені вимоги: ТОВ "СтокХолл" у сумах: 6090,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 18964780,00 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів; ПАТ "Дельта Банк" у сумах: 2436,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 528660475,73 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів; 71563735,92 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів. Окремо включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" у сумі 13108832,23 грн., як забезпечені заставою майна ПІК "Брама-Консалтинг" і підлягають задоволенню позачергово. Зобов'язано розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Менчака В.В. організувати проведення загальних зборів кредиторів. Скликання перших загальних зборів кредиторів призначено на 03.12.2015. Зобов'язано кредиторів створити комітет кредиторів. Призначено збори комітету кредиторів боржника на 03.12.2015. Зобов'язано розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Менчака В.В. надати суду протокольне рішення зборів кредиторів боржника про утворення і склад комітету кредиторів боржника та протокол зборів комітету кредиторів боржника з прийнятим рішенням щодо введення наступної судової процедури банкрутства. Призначено підсумкове засідання суду на 12.01.2016.

Не погодившись з наведеною ухвалою, ТОВ "СтокХолл" звернулось до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині, що стосується визнання розміру кредиторських вимог ПАТ "Дельта Банк" та винести в цій частині нову ухвалу, якою визнати заявлені кредиторські вимоги ПАТ "Дельта Банк" частково, а саме - внести окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 11 516 197,33 грн., які забезпечені заставою майна ПІК "Брама-Консалтинг", що підлягають погашенню за рахунок майна ПІК "Брама-Консалтинг", яке є предметом забезпечення на підставі Іпотечного договору №13/07104/11-КЛТ від 03.06.2011 в позачерговому порядку, в частині інших кредиторських вимог ПАТ "Дельта Банк" відмовити, в іншій частині ухвалу господарського суду Київської області від 13.11.2015 залишити без змін.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі №911/3848/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Пантелієнко В.О., судді Гарник Л.Л., Остапенко О.М.) апеляційну скаргу ТОВ "СтокХолл" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 13.11.2015 у справі №911/3848/15 - без змін.

У своїй касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ТОВ "СтокХолл" просить наведені судові акти попередніх судових інстанцій скасувати в частині що стосується визнання розміру кредиторських вимог ПАТ "Дельта Банк" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати заявлені кредиторські вимоги ПАТ "Дельта Банк" частково, а саме - внести окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 11 516 197,33 грн., які забезпечені заставою майна ПІК "Брама-Консалтинг", що підлягають погашенню за рахунок майна ПІК "Брама-Консалтинг", яке є предметом забезпечення на підставі Іпотечного договору №13/07104/11-КЛТ від 03.06.2011 в позачерговому порядку, в частині інших кредиторських вимог ПАТ "Дельта Банк" відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2015 порушено провадження у справі про банкрутство ПІК "Брама-Консалтинг", визнано безспірні грошові вимоги Кредитора - ТОВ "СтокХолл" до Боржника у сумі 18964780,00 грн., які складаються з основного боргу у сумі 18891700,00 грн. та судового збору у сумі 73080,00 грн.; призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Менчака Вячеслава Володимировича, призначено попереднє засідання суду на 02.11.2015.

15.09.2015 на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України розміщено оголошення за №22693 про порушення справи про банкрутство ПІК "Брама-Консалтинг".

Частиною першою ст. 23 Закону про банкрутство встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Абзацом другим частини 2 вказаної статті встановлено, що забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

07.10.2015 року до господарського суду Київської області від ПАТ "Дельта Банк" надійшла заява про визнання грошових вимоги до боржника у сумі 613333043,88 грн. та включення вказаних вимог до реєстру вимог кредиторів окремо, як забезпечені згідно іпотечного договору № 13/07104/11-КЛТ від 03.06.2011.

Заявлена сума вимог виникла на підставі кредитного договору № 04.1/07/11-КЛТ від 03.06.2011, укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ерфольг-Україна" щодо надання кредиту в межах загальної суми, еквівалентної 17300000,00 Євро., майновим поручителем за яким є ПІК "Брама-Консалтинг".

27.09.2013 між ПАТ "Кредитпромбанк" (первісний кредитор) та ПАТ "Дельта Банк" (новий кредитор) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого первісний кредитор продав (відступив) новому кредитору права вимоги за низкою правовідносин, у тому числі за кредитним договором № 04.1/07/11-КЛТ від 03.06.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього) та договорами забезпечення.

Вказана вище сума вимог складається з 541769307,96 грн. заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом, а також 71563735,92 грн. пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Обставини щодо виникнення заборгованості ТОВ "Ерфольг-Україна" за наведеними кредитними правовідносинами, а також переходу прав вимоги до ПАТ "Дельта Банк" були предметом розгляду суду у справі № 911/1362/15 про банкрутство ТОВ "Ерфольг-Україна", вказані вимоги були визнані ухвалою попереднього засідання від 15.07.2015 р., яка не оскаржена учасниками у справі та набрала законної сили, отже не потребують повторного дослідження у межах даної справи.

Так, 03.06.2011 між ПАТ "Кредитпромбанк" (іпотекодержатель) та ПІК "Брама-Консалтинг" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №13/07І04/11-КЛТ, відповідно до умов якого ПІК "Брама-Консалтинг" в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Ерфольг-Україна" перед іпотекодержателем за вказаним кредитним договором надає іпотекодержателю в іпотеку майно, а саме восьмикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Україна, м. Київ, вул. Павлівська, буд. №18, квартира №100, загальною площею 803,50 кв.м., житловою площею 188,00 кв.м.

Згідно п. 1.4. Іпотечного договору, заставна вартість майна за згодою сторін дорівнює 13108832,23 грн., що за офіційним курсом НБУ на день підписання даного договору складала еквівалент 1136964,00 Євро.

Відповідно до п. 4.1. Іпотечного договору, за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання боржником зобов'язань за відповідною додатковою угодою до кредитного договору під яку надане майно, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

Розпорядником майна боржника заявлені ПАТ "Дельта Банк" вимоги в сумі 613333043,88 грн. визнано в повному обсязі та віднесено окремо до реєстру вимог кредиторів, як забезпечені заставою.

Абзацами 2, 3 ч. 6 ст. 23 Закону про банкрутство встановлено що заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Ухвала суду першої інстанції від 13.11.2015 року за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами ПАТ "Дельта Банк" до боржника мотивована тим, що майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені іпотекою майна, що належить на праві власності майновому поручителю, відповідають перед кредитором солідарно.

Іпотекодержатель, як кредитор, має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя, останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед іпотекодержателем.

При цьому, суд першої інстанції, рішення якого підтримав у постанові від 17.12.2015 Київський апеляційний господарський суд зазначив, що норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не обмежують право банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг. Право банку на звернення з грошовими вимогами, а відповідно, - і грошовий обов'язок майнового поручителя - боржника перед банком, передбачені також умови кредитного договору та договору іпотеки, укладених між банком і майновим поручителем, на підставі яких банк і заявив свої кредиторські вимоги у цій справі.

Керуючись вимогами ст.ст. 1, 11 Закону України "Про іпотеку", суди дійшли до висновку, що вимоги ПАТ "Дельта Банк" є грошовими, такими, що забезпечені заставою майна боржника, підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів в повному обсязі заявлених вимог.

У своїй касаційній скарзі ТОВ "СтокХолл", зазначає, що попередні судові інстанції не дослідили належним чином обставини справи та не надали належної оцінки доказам, які на думку заявника касаційної скарги свідчать про те, що іпотечним договором забезпечується зобов'язання ТОВ "Ерфольг-Україна" лише в частині, що визначена додатковою угодою №5 до кредитного договору, розмір зобов'язань за якою складає 11 516 197,33 грн.

Задовольняючи частково касаційну скаргу, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з п. п. 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Далі -Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону, провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно із ч.1 ст.9 Закону, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог статті 1 Закону, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Виходячи з вимог ст.ст. 23, 24, 25 Закону про банкрутство, обов'язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу наданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов'язок встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя в процедурах банкрутства.

Правовідносини між підприємством зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" та ПАТ "Дельта Банк", реалізуються в провадженні у справі про банкрутство, врегульовані нормами цивільного законодавства, а саме ЦК України, Законами України "Про заставу", Про іпотеку".

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.ч.1, 2 ст. 552 ЦК України).

Згідно ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Виходячи із вимог ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, а саме, заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем, відповідно до ч.1 ст.583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" :

- іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

- майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Статтею 589 ЦК України та статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, слід розмежовувати юридичні поняття "поручитель" та "майновий поручитель", вказані особи є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин, а саме - поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення як порука на підставі ст.ст. 546, 553 ЦК України, а майновий поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення зобов'язань як застава (іпотека), правова природа якого визначена Законом України "Про заставу", Законом України "Про іпотеку".

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. (Висновок Судової палати у господарських справах Верховного Суду України викладено в постанові від 16.10.2012 року у справі № 5023/6981/11).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" звернулось із кредиторськими вимогами до боржника - підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" як до майнового поручителя.

Підприємство зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг", в даному випадку, не є позичальником за основними кредитними договорами, та не є особою, яка отримувала кредитні кошти.

Проте, норми Закону про банкрутство не обмежують право Банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Однак, згідно вимог ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, відповідальність майнового поручителя, як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується переданим у іпотеку майном (його вартістю, визначеною в договорі іпотеки).

У визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, що висловив Верховний Суд України у постанові №14/030 від 03.06.2014 року у справі №25/5005/6641/2012 та у постанові від 26.08.2014 року справі № 5024/948/2012. У наведених постановах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить майновому поручителю на праві власності, відповідають перед кредитором солідарно, тому заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, вимоги кредитора-заставодержателя, заявлені у справу про банкрутство майнового поручителя, є грошовими, оскільки забезпечують виконання позичальником основного зобов'язання (кредитного договору), яке за своєю правовою природою є грошовим, та забезпечені заставою майна майнового поручителя, тому повинні включатися до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються у першу чергу. (Дані висновки підлягають врахуванню щодо черговості задоволення вимог кредиторів, зокрема з посиланням на ч. 9 ст.45 Закону про банкрутство (в новій редакції), відповідно до якої погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна боржника, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку).

Вказані вище Постанови Верховного Суду України не містять висновку про те, що майновий поручитель повинен нести відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання у розмірі більшому, ніж вартість предмета іпотеки.

Так, в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 03.06.2014 року у справі № 5005/6641/2012 зазначено, що частиною 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відтак, у разі невиконання основним боржником зобов'язання, забезпеченого заставою майна майнового поручителя, заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя у справі про банкрутство, останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед заставодержателем згідно умов договору застави з відповідним відображенням вимог кредитора-заставодержателя у реєстрі вимог кредиторів та з дотриманням процедури реалізації заставного майна в ході провадження у справі про банкрутство.

При іншому тлумаченні (відповідальність майнового поручителя, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, перед іпотекодавцем у розмірі понад вартості предмета іпотеки) не досягається мета Закону про банкрутство - відновлення платоспроможності боржника, оскільки штучно збільшується розмір його кредиторської заборгованості.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" від 24.10.2011 року № 11, скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду має бути наслідком істотного порушення процесуальних прав сторін спору або інших учасників судового процесу, що потягло за собою неможливість встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи. Відповідне питання повинно вирішуватись у кожному конкретному випадку на підставі визначення кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, та з урахуванням її матеріалів.

Аналіз наведених законодавчих положень та правової позиції Верховного суду України спростовує висновок попередніх судових інстанцій про те, що норми чинного законодавства та положення укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та майновим поручителем підприємством зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" іпотечного договору надають право Банку вимагати боргових зобов'язань та інших фактичних вимог, а відповідно у майнового поручителя виникає право солідарних з основним боржником в повному обсязі боргових зобов'язань, а не у межах узгодженої вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У 111-9 ГПК України, яка визначає повноваження касаційної інстанції, зокрема, передбачено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У даному випадку для правильного вирішення спору слід було дослідити всі докази у їх сукупності та надати їм відповідну юридичну оцінку, зокрема, умовам кредитного договору від 03.06.2011 №04.1/07/11-КЛТ укладеному Банком із позичальником, з урахуванням додаткової угоди під яку божником надано майно та предмету іпотечного договору від 03.06.2011 №13/07104/11-КЛТ укладеному Банком із майновим поручителем підприємством зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг".

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення у справі та не надано оцінки доказам на які посилається ТОВ "СтокХолл", ухвала господарського суду Київської області від 13.11.2015, в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" кредиторських вимог публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 911/3848/15 підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СтокХолл" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Київської області від 13.11.2015, в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" кредиторських вимог публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 911/3848/15 скасувати.

Справу у скасованій частині направити на розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя:О.Є. Короткевич
Судді:Л.В. Жукова
В.Я. Погребняк