ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Справа № 915/2003/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2, дов. №14-90 від 18.04.2014,

представника відповідача: не зявився,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп

(55200, Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Гагаріна, 17),

про: стягнення 434381,2 грн., з яких: 237568,76 грн. основного боргу, 39286,14 грн. пені, 149002,41 грн. збитків від інфляції та 8523,89 грн. 3% річних, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ Енетеп 237568,76 грн. основного боргу по договору купівлі-продажу природного газу №1064/14-ТЕ-22 від 25.11.2013, а також 39286,14 грн. пені, 149002,41 грн. збитків від інфляції та 8523,89 грн. - 3% річних за порушення умов договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та чинному законодавству не розрахувався за спожитий природний газ своєчасно, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та збитків від інфляції.

Під час розгляду справи, представник позивача підтримав доводи, викладені у позові.

15.01.2016 за вх.№1082/16 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.51-54), в якому відповідач зазначає наступне:

- позивачем, в порушення п.6.5 Договору №1064/14-ТЕ-22 від 25.11.2013, не надано розрахунків заборгованості споживача узгоджених з останнім;

- сума боргу за природний газ за спірний період нарахована позивачем безпідставно, оскільки застосована позивачем ОСОБА_3 визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення, у разі якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів, не відповідає рішенню Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва №6 від 29.10.2012;

- позивачем безпідставно нараховані збитків від інфляції та 3% річних, оскільки їх нарахування та стягнення не передбачено умовами договору.

Представник відповідача у судові засідання не зявлявся, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення від 04.12.2015 та 20.01.2016 (а.с.50, 76).

Враховуючи належне повідомлення відповідача про судовий розгляд справи та надання відзиву з викладенням позиції відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 01.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

25.11.2013 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариством з обмеженою відповідальністю Енетеп було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1064/14-ТЕ-22 (надалі Договір №1064/14-ТЕ-22) (а.с.12-17), згідно якого продавець (позивач у справі) зобовязався передати у власність покупцю (відповідач у справі) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору №1064/14-ТЕ-22 сторони домовились, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ в обсязі до 390,0 тис. куб. м.

За умовами п.5.2 Договору №1064/14-ТЕ-22 ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1118,974 грн., крім того ПДВ 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ 1309,2 грн.

Термін та щомісячний обсяг поставки газу сторони узгодили пунктом 2.1 Договору №1064/14-ТЕ-22 з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно.

За умовами п.11 Договору №1064/14-ТЕ-22, початок строку його дії встановлено сторонами з дати підписання та скріплення підписів печатками сторін; в частині реалізації газу договір до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору №1064/14-ТЕ-22 позивачем, протягом січня березня 2014 року та жовтня грудня 2014 року, було поставлено відповідачу 194,630 тис. куб. м природного газу на загальну суму 254809,61 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014 (а.с.25-30) та не заперечується відповідачем.

У відповідності до п.6.1 Договору №1064/14-ТЕ-22, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до абз.2 п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, якщо у договорі виконання грошового зобовязання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (ч.2 ст.252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобовязання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобовязання визначено по 1 серпня 2014 року або включно до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобовязання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, умови укладеного між сторонами договору передбачали остаточну оплату газу поставленого відповідачу у січні 2014 року 14.02.2014 (включно), газу поставленого у лютому 2014 року 14.03.2014 (включно), газу поставленого у березні 2014 року 14.04.2014 (включно), газу поставленого у жовтні 2014 року 14.11.2014 (включно), газу поставленого у листопаді 2014 року 14.12.2014 (включно) та газу поставленого у грудні 2014 року 14.01.2015 (включно).

При цьому, відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем на виконання умов Договору №1064/14-ТЕ-22 було перераховано на рахунок позивача, в якості оплати поставленого природного газу, грошові кошти в сумі 17240,85 грн., що підтверджується довідкою позивача за період з 01.01.2014 по 31.07.2015 (а.с.31) та відповідними банківськими виписками (а.с.66-71).

Таким чином, відповідач, всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства за спожитий природний газ розрахувався частково. Борг відповідача перед позивачем станом на дату подання позову складав 237568,76 грн. (254809,61грн. - 17240,85 грн.).

На час прийняття рішення у справи відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за спожитий природний газ на загальну суму 237568,76 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на безпідставність визначення позивачем обсягів спожитого ним природного газу, через невідповідність ОСОБА_1 визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення, у разі якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів, рішенню Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва №6 від 29.10.2012, судом до уваги не приймається, оскільки на момент виникнення та існування правовідносин сторін по Договору №1064/14-ТЕ-22 (2014 рік), наказ Міністерства палива та енергетики №288 від 15.07.2010, яким зазначена ОСОБА_1 була затверджена, втратив чинність на підставі наказу того ж міністерства №730 від 11.10.2013.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у загальній сумі 8523,89 грн., з яких за зобовязаннями січня 2014 року 3% річних нараховані за період з 15.02.2014 по 21.08.2015 у сумі 3104,36 грн.; за зобовязаннями лютого 2014 року 3% річних нараховані за період з 15.03.2014 по 21.08.2015 у сумі 2647,42 грн.; за зобовязаннями березня 2014 року 3% річних нараховані за період з 15.04.2014 по 21.08.2015 у сумі 931,1 грн.; за зобовязаннями жовтня 2014 року 3% річних нараховані за період з 15.11.2014 по 21.08.2015 у сумі 176,14 грн.; за зобовязаннями листопада 2014 року 3% річних нараховані за період з 15.12.2014 по 21.08.2015 у сумі 675,18 грн.; за зобовязаннями грудня 2014 року 3% річних нараховані за період з 15.01.2015 по 21.08.2015 у сумі 989,69 грн.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов наступних висновків.

При нарахуванні 3% річних по зобовязанням січня 2014 року позивачем не були враховані приписи п.1.9 Постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», за якими день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, річних та пені, та здійснено нарахування 3% річних у тому числі у день фактичної оплати відповідачем заборгованості. При нарахуванні 3% річних по зобовязанням листопада 2014 року позивачем не були враховані вимоги ч.5 ст.254 ЦК України.

Судом розмір 3% річних за зобовязаннями січня 2014 року та листопада 2014 року уточнено, виходячи з наступного.

Оскільки, позивачем при нарахуванні річних було включено у період нарахування день фактичної оплати, суд здійснив перерахунок 3% річних без врахування днів фактичної оплати відповідачем заборгованості за спожитий у січні 2014 року природний газ, а саме:

за період з 15.08.2014 по 26.11.2014 (104 дні), виходячи із суми боргу 75030,25 грн.: 75030,25 х 3% х 104 дн. / 365 дн. = 641,35 грн.;

за період з 28.11.2014 по 25.12.2014 (28 дні), виходячи із суми боргу 70111,0 грн.: 70111,0 х 3% х 28 дн. / 365 дн. = 161,35 грн.;

за період з 27.12.2014 по 29.01.2015 (34 дні), виходячи із суми боргу 65851,03 грн.: 65851,03 х 3% х 34 дн. / 365 дн. = 184,02 грн.;

за період з 31.01.2015 по 25.02.2015 (26 дні), виходячи із суми боргу 63081,16 грн.: 63081,16 х 3% х 26 дн. / 365 дн. = 134,8 грн.;

за період з 27.02.2015 по 08.04.2015 (41 дні), виходячи із суми боргу 60038,33 грн.: 60038,33 х 3% х 41 дн. / 365 дн. = 202,32 грн.;

за період з 10.04.2015 по 21.04.2015 (12 дні), виходячи із суми боргу 58128,93 грн.: 58128,93 х 3% х 12 дн. / 365 дн. = 57,33 грн.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на приписи зазначеної статті та п.6.1 Договору №1064/14-ТЕ-22, днем прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання за поставлений у листопаді 2014 року природний газ слід вважати 16.12.2014, оскільки 14.12.2014 припадає на неділю, а перший наступний робочий день це 15.12.2014. Відповідно, простроченим платіж буде вважатись з 16.12.2014.

Таким чином, нарахування 3% за зобовязанням листопада 2014 року має здійснюватись за період з 16.12.2014 по 05.02.2015 (52 дні), виходячи із суми боргу 32858,31 грн.: 32858,31 х 3% х 52 дн. / 365 дн. = 140,43 грн.

Розрахунки 3% річних за простроченими зобовязаннями лютого, березня, жовтня та грудня 2014 року виконані позивачем вірно.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягненню підлягають 3% річних у загальній сумі 8488,93 грн. (3072,11+2647,42+931,10+176,14+672,47+989,69).

В частині стягнення 3% річних у сумі 34,96 грн. слід відмовити.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, позивач також просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 149002,41 грн. за період з лютого 2014 по липень 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок збитків від інфляції, суд дійшов висновку про його правомірність та обґрунтованість. У звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 149002,41 грн. збитків від інфляції підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заперечень відповідача з приводу неправомірності нарахування збитків від інфляції та 3% річних слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних є способом захисту майнового права кредитора, які застосовуються на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у разі настання факту порушення грошового зобовязання, та не потребують додаткового погодження сторонами договору.

За приписами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема одним із правових наслідків виділяється сплата неустойки

На підставі п.7.2 Договору №1064/14-ТЕ-22 та у відповідності до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543/96-ВР від 22.11.1996 (із змінами та доповненнями) та ч.6 ст.232 ГК України, позивачем нарахована пеня в сумі 39286,14 грн., з яких за зобовязаннями січня 2014 року пеня нарахована за період з 15.02.2014 по 21.08.2015 у сумі 6699,28 грн.; за зобовязаннями лютого 2014 року пеня нарахована за період з 15.03.2014 по 21.08.2015 у сумі 6168,92 грн.; за зобовязаннями березня 2014 року пеня нарахована за період з 15.04.2014 по 21.08.2015 у сумі 2523,77 грн.; за зобовязаннями жовтня 2014 року пеня нарахована за період з 15.11.2014 по 21.08.2015 у сумі 1605,78 грн.; за зобовязаннями листопада 2014 року пеня нарахована за період з 15.12.2014 по 21.08.2015 у сумі 7812,18 грн.; за зобовязаннями грудня 2014 року пеня нарахована за період з 15.01.2015 по 21.08.2015 у сумі 14476,21 грн.

Відповідно до п.9.3 Договору №1064/14-ТЕ-22, строк у межах якого сторони можуть звернутись з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, сторони узгодили тривалістю у пять років.

Таким чином, позивачем не пропущений строк позовної давності для стягнення пені за вказані періоди.

В той же час, при перевірці розрахунку пені судом встановлено, що виконання грошового зобовязання за поставлений у листопаді 2014 року природний газ слід вважати простроченим з 16.12.2014, оскільки 14.12.2014 припадає на неділю, а перший наступний робочий день це 15.12.2014. Відповідно, нарахування позивачем пені з 15.01.2014 є неправомірним.

Судом розмір пені нарахованої за зобовязаннями листопада 2014 року уточнено, виходячи з наступного розрахунку.

Борг відповідача за поставлений у листопаді 2014 року природний газ станом на 16.12.2014 становив 32858,31 грн., період нарахування з 16.12.2014 по 05.02.2015 (52 дн.), ставка НБУ- 14%, подвійна ставка НБУ 28%:

32858,31 х 28 % х 52 дн. / 365 дн. = 1310,73 грн.

Нарахування позивачем пені за іншими періодами здійснено правомірно, з дотриманням приписів чинного законодавства.

Таким чином, загальний розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобовязань з січня по березень 2014 року та з жовтня по грудень 2014 року, який підлягає стягненню з відповідача, становить 39260,93 грн. (6699,28+6168,92+2523,77+1605,78+7786,97+14476,21).

В частині стягнення пені у сумі 25,21 грн. слід відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп, 55200, Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Гагаріна, 17 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6 (р/р 1 в АТ Ощадбанк, код банку 300465, ) 237568,76 грн. основного боргу, 39260,93 грн. пені, 149002,41 грн. збитків від інфляції, 8488,93 грн. - 3% річних та 6514,82 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 08 лютого 2016 року

Суддя М.В.Мавродієва