ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016р. Справа№ 914/4358/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ», м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрметал Пласт», м.Львів

про стягнення 101 082,82 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 директор;

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ» до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрметал Пласт» про стягнення пені в розмірі 101 082,82 грн.

Ухвалою суду від 23.12.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 19.01.2016р. Ухвалою суду від 19.01.2016р. розгляд справи відкладено на 02.02.2016р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причини неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив. Станом на 02.02.2016р. від відповідача не повернулось поштове повідомлення про вручення йому ухвали суду про відкладення розгляду справи від 19.01.2016р. або поштовий конверт без вручення його адресату. Дана ухвала надсилалась відповідачу на адресу вказану позивачем у позовній заяві, а також зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 79069, м.Львів, вул.Шевченка, буд.321

Однак слід зазначити, що за вказаною адресою відповідач отримав ухвалу про порушення провадження у справі від 23.12.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України, суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 із внесеними змінами та доповненнями «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців суду невідомо.

Станом на 02.02.2016р. від відповідача відзив, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд,-

встановив:

16.09.2016р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрметал Пласт» (надалі продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ» (надалі покупець) було укладено договір купівлі-продажу №2-з, відповідно до умов якого продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар), а покупець прийняти та оплатити її на умовах цього договору.

Згідно із п.2.1. договору покупець здійснює оплату товару за домовленістю сторін.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 5 (пяти) робочих днів з дня підтвердження продавцем заявки покупця (усної або письмової, в тому числі по факсу, електронній пошті) на поставку товару. Підтвердження направляється покупцю факсом, електронною поштою, або іншим способом, який є прийнятним для сторін договору.

Відповідно до п.5.2. договору за прострочення поставки товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від вартості недопоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Як зазначив позивач, сторонами договору було погоджено дату поставки товару, а саме відповідач зобовязався 07.10.2015р. поставити позивачу лист товщиною від 10 до 25 мм ДСТУ EN 13599:2013 у кількості 38,8 тонн.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем було порушено строки поставки товару, зокрема відповідачем було поставлено товар 19.10.2015р., внаслідок чого на підставі п.5.2. договору позивач нарахував відповідачу пеню за 11 днів прострочення поставки товару в розмірі 101 028,82 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2016р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №2-з, відповідно до умов якого відповідач зобовязується поставити та передати у власність позивача продукцію (товар), а покупець прийняти та оплатити її на умовах цього договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 5 (пяти) робочих днів з дня підтвердження продавцем заявки покупця (усної або письмової, в тому числі по факсу, електронній пошті) на поставку товару. Підтвердження направляється покупцю факсом, електронною поштою, або іншим способом, який є прийнятним для сторін договору.

В матеріалах справи міститься лист позивача адресований відповідачу, в якому ТзОВ «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ» пропонує ТзОВ «Укрметал Пласт» до 07.10.2015р. здійснити поставку листа товщиною від 10 до 25 мм ДСТУ EN 13599:2013 у кількості 38,8 тонн.

У відповідь на вказану пропозицію, відповідачем було надіслано позивачу лист від 02.10.2015р., який міститься в матеріалах справи, в якому ТзОВ «Укрметал Пласт» підтверджує приймання до виконання пропозиції про поставку ТзОВ «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ» листа товщиною від 10 до 25 мм ДСТУ EN 13599:2013 у кількості 38,8 тонн. Оригінал листа відповідача оглянуто у судовому засіданні.

Факт поставки відповідачем вищевказаного товару підтверджується наступними видатковими накладними: №148 від 19.10.2015р.; №149 від 19.10.2015р., №150 від 19.10.2015р., №151 від 19.10.2015р., №152 від 19.10.2015р., №153 від 19.10.2015р. та №154 від 19.10.2015р.

Тобто, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в порушення умов договору було поставлено товар позивачу не 07.10.2015р., а 19.10.2015р. Разом з тим, лист-підтвердження відповідачем заявки позивача датований 02.10.2015р. Спосіб направлення підтвердження заявки на поставку товару згідно п.3.1. договору є альтернативний і чітко не визначений, а саме факсом, електронною поштою, або іншим способом, який є прийнятним для сторін договору.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.5.2. договору за прострочення поставки товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від вартості недопоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 101 028,82 грн. пені є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується квитанцією №0.0.473989392.1 від 11.12.2015р. на суму 1 515,44 грн., однак позивачем мало бути сплачено 1515,43 грн. судового збору, який відповідно до вимог ст.49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укрметал Пласт» (79069, м.Львів, вул.Шевченка, буд.321, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ГАЛ-КАТ» (79040, м.Львів, вул.Конюшинна, 14, ) 101 028,82 грн. пені та 1 515,43 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 08.02.2016р.

Суддя Петрашко М.М.