КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа№ 910/14442/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 08.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 (повне рішення складено 25.08.2015)

у справі №910/14442/15 (суддя Нечай О.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Метал Інвест»

про стягнення майнової шкоди в розмірі 1 545 092,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 25.12.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Федорчук Р.В. апеляційну скаргу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» прийнято до провадження та призначено розгляд справи №910/144428/15 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 у зв'язку з виходом судді Лобаня О.І. з лікарняного, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 21.01.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство».

Представник позивача 14.12.2015 та 08.02.2016 брав участь в судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

Представник відповідача 20.01.2016 та 08.02.2016 брав участь у судовому засіданні, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 - без змін.

у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка їх представників без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2012 між ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (замовник) та ТОВ «Євро Метал Інвест» (підрядник) укладено договір підряду та купівлі-продажу металобрухту №_080_ОУИ, відповідно до умов якого замовник, у відповідності до плану списання кораблів на 2012 рік документально оформлює та передає для розділки на металобрухт, а підрядник приймає кораблі, які знаходяться в процесі списання з балансу замовника відповідно до додатку №1 (далі - основний засіб). Підрядник приймає основний засіб для його розділу на металобрухт в строки, визначені даним договором, з подальшим придбанням підрядником отриманого в результаті такого розподілу брухту у власність. Основний засіб знаходиться в порту Ізмаїл.

Згідно з п. 1.3. договору основний засіб передається на умовах «як є» виключно для цілей розділу та переробки на брухт та відходи чорних металів, і підрядник гарантує, що він ніколи не буде використовувати основний засіб самостійно, відновлювати його, продавати чи передавати основний засіб третім особам для будь-яких цілей, крім розподілу та утилізації.

Відповідно до п. 3.4., 5.6. договору підрядник приймає судна для порізки на металобрухт по розрахунковій вазі визначеній замовником по паспортним даним основного засобу з вирахуванням зносу корпусу корабля та ваги демонтованого обладнання. Після кінцевої порізки основного засобу складається акт приймання-передачі металобрухту у власність підрядника. Після кінцевого зважування розділеного брухту та відходів чорних металів, уповноваженими представниками сторін складається та підписується акт приймання-передачі металобрухту у власність підрядника.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до договору про передачу на розділ суховантажних суден «Леонид Луговой», «Иван Прохоров», «Вадим Глазунов».

Відповідач свої зобов'язання щодо розділу суден виконав належним чином, що підтверджується копіями актів виконаних робіт №7 від 01.03.2013, №8 від 20.05.2013, №9 від 01.03.2013, які підписані сторонами та скріплені печатками.

У червні 2015 року ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Євро Метал Інвест» про стягнення 1 545 092,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що судна передавались відповідачу з опломбованими приміщеннями, де знаходились товарно-матеріальні цінності ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», про що були складені акти перевірки збереженості та приймання передачі пломб. Разом з іншими товарно-матеріальними цінностями на суднах були залишені паливно-мастильні матеріали. Загальний обсяг залишених на кораблях паливно-мастильних матеріалів складає 13 413 кг. дизельного палива, марки Mgo та 136 790 кг дизельного палива, марки IFO 40.

Позивач зазначає, що відповідно до інформаційних ресурсів на сайті www.bunkerworld.com загальна сума збитків від втрати дизельного палива складає 62 224,62 дол. США, закупівельна вартість мастил, згідно з даних бухгалтерського обліку позивача, складає 11 106,73 дол. США.

Також позивач вказав на те, що позов подано в порядку відшкодування шкоди, яка виникла поза межами договірних зобов'язань.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій зазначає, що за умовами договору відповідач мав приступати до розділки після розукомплектування суден позивачем або нести відповідальність за втрату або пошкодження суден після отримання суден за актом передачі. Також позивач стверджує, що відповідач самостійно зривав пломби, розукомплектовував судна та викачував паливно-мастильні матеріали.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів. Зокрема, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб'єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так судом встановлено, що факт належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підтверджується зокрема, актами виконаних робіт №8 від 20.05.2013, №9 від 01.03.2013, №7 від 01.03.2013, які підписані позивачем без зауважень.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач передав відповідачу судна разом з паливно-мастильними матеріалами та наявність на суднах паливно-мастильних матеріалів в період з серпня 2010 року по січень 2013 року, тобто на момент передачі суден на розділ відповідачу.

Посилання скаржника на те, що відповідно п. 3.4. договору відповідач мав приступати до розділки після розукомплектування суден позивачем є необґрунтованими, оскільки за умовами п. 3.4. договору підрядник приймає судна для порізки на металобрухт по розрахунковій вазі визначеній замовником по паспортним даним основного засобу з вирахуванням зносу корпусу корабля та ваги демонтованого обладнання. Після кінцевої порізки основного засобу складається акт приймання-передачі металобрухту у власність підрядника.

Тобто даний пункт договору визначає порядок приймання відповідачем судна та визначення ваги судна. В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що ТОВ «Євро Метал Інвест» прийнято судна на розділку разом з паливно-мастильними матеріалами.

Крім того, за умовами п. 3.3. договору в цілях технічної безпеки замовник повинен забезпечити підрядника відповідними технічними даними та інформацією відносно основного засобу і повинен призначити комісію для здійснення контролю при розрізі основного засобу.

Пунктом 12.5. договору визначено, що будь-яке повідомлення, передбачене даним договором, повинно бути оформлене в письмовій формі і має бути доставлено наведеним способом, і сторона вважається повідомленою: після особистої доставки, якщо доставлено особисто; кур'єром, після письмового підтвердження доставки; факсом, після підтвердження електронної передачі; рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення - після підтвердження отримання.

Отже, за наявності паливно-мастильних матеріалів на суднах позивач зобов'язаний був би повідомити про це відповідача, в порядку передбаченому п. 12.5. договору.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо такого повідомлення відповідача про наявність паливно-мастильних матеріалів на суднах.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача базуються виключно на його внутрішніх документах та інформаційних ресурсах, які не можуть бути належними доказами завдання відповідачем позивачу майнової шкоди та її розміру.

Таким чином, на переконання колегії суддів позивачем не доведено та документально не підтверджено наявність збитків, протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини відповідача.

Отже, з огляду на вищенаведене, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не доведено існування чотирьох складових для відшкодування шкоди, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 визначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Колегія суддів зазначає, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Отже, враховуючи те, що у позові відмовлено, то строк позовної застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14442/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14442/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук