ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2016 р.Справа № 922/1/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 173 505,27 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність №12-204 від 14.10.2015 р.;

представник відповідача - ОСОБА_2, довіреність №200 від 03.02.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 152 211,48 грн., інфляційні нарахування - 3 537,26 грн., 3% річних - 533,60 грн., пеня 7 826,15 грн. та штраф - 9 396,78 грн. за Договором про надання послуг з приймання платежів від 20.07.2015 №27/433, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 922,53 грн.

Позов мотивовано порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної сплати послуг, наданих позивачем, з приймання платежів за Договором №27/433 від 20.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 січня 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21 січня 2016 року.

19 січня 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх. №1576), в якому просить суд зупинити провадження у справі №922/1/16 до розгляду справи №922/6258/15 (набрання законної сили рішення по даній справі). Надане клопотання прийнято судом до розгляду.

В судовому засіданні 21.02.2016 р., 04.02.2016 р. судом оголошувалась перерва до 04.02.2016 р., 11.02.2016 р. відповідно.

11 лютого 2016 року через канцелярію суд від представника відповідача надійшло клопотання (вх. №4651), в якому просить суду долучити до матеріалів справи копію апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. по справі №922/6258/15. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (вх. №1576 від 19.01.2016 р.), вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Отже, зупинення провадження у справі є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення або про відмову у зупиненні провадження у справі суд має враховувати обставини конкретної справи.

Пунктом 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядалися іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду не було надано доказів прийняття до провадження Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. по справі №922/6258/15. Окрім цього, відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі не наведені обставини на підтвердження того, що вирішення вказаної у клопотанні справи унеможливлює розгляд справи №922/1/16.

За таких обставин клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 11.02.2016 р. судом оголошено перерву до 12.02.2016 р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.02.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Присутні у судовому засіданні представники сторін пояснили, що ними надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/1/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (Замовник) був укладений Договір на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року (надалі - Договір), предметом якого є надання Виконавцем послуг Замовнику з приймання об'єктами поштового звязку платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь Замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а Замовник зобовязується оплатити послуги Виконавця у порядку визначеному договором.

Згідно п. 3.1. Договору плата за послуги відповідача, які є предметом договору, становить 0,8 % від суми перерахованих платежів. Послуги з приймання платежів згідно п. 196.1.5 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування ПДВ.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили оплату наданих Виконавцем послуг, зокрема, остаточний розрахунок здійснюється Замовником на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Акту приймання-передачі виконаних робіт згідно з Додатком 2.

У відповідності до п.п. 4.2.6. Договору Замовник зобов'язаний забезпечити перерахування плати за надані Виконавцем послуги у розмірі та у строки, визначені п. 3.2. цього Договору.

04 листопада 2015 року сторонами підписано Додаткову угоду про розірвання Договору №27/433 від 20.07.2015 р., якою дійшли згоди припинити дію спірного Договору з 01.11.2015 р.

На виконання умов укладеного Договору позивачем у жовтні та листопаді 2015 року надавалися відповідачу послуги з приймання платежів, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (т. 1, а. с. 22, 24), які були направлені відповідачу та отримані останнім 10.11.2015 р. та 07.12.2015 р.

Вказані акти приймання-передачі наданих послуг були повернуті відповідачем без підписання у зв'язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий газ" №792 від 30.09.2015 р., яка набрала чинності 10.10.2015 р., встановлено розмір оплати газопостачальними підприємствами послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку на рівні не більше 0,3%. В той час, як у Договорі на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20.07.2015 р. встановлена плата за послуги приймання платежів у розмірі 0,8% від суми платежів.

Платіжним дорученням №272 від 17 листопада 2016 року відповідачем було частково оплачено вартість послуг, наданих у жовтні 2015 року, в сумі 42 623,54 грн.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 152 211,48 грн.

Станом на момент подачі позову заборгованість за Договором на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20.07.2015 р. відповідачем сплачена не була.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" був укладений Договір на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг з приймання платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином були виконані умови договору на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили оплату наданих Виконавцем послуг, зокрема, остаточний розрахунок здійснюється Замовником на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Акту приймання-передачі виконаних робіт згідно з Додатком 2.

У відповідності до п.п. 4.2.6. Договору Замовник зобов'язаний забезпечити перерахування плати за надані Виконавцем послуги у розмірі та у строки, визначені п. 3.2. цього Договору.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи відповідачем у повному обсязі не виконані зобов'язання по сплаті за надані послуги з приймання платежів за жовтень та листопад 2015 року.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року виконав в узгодженому порядку, що не спростовується відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, в повному обсязі не забезпечив перерахування плати за надані позивачем послуги у розмірі та у строки, визначені пунктом 3.2. спірного Договору, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому статтями 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, не надав суду доказів сплати позивачу грошових коштів в сумі 152 211,48 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Позивачем, за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в розмірі 7 826,15 грн., штраф - 9396,78 грн., 3% річних - 533,60 грн. та інфляційні нарахування - 3 537,26 грн.

Щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 9 396,78 грн. на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Виходячи із положень зазначеної норми, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

За таких обставин, враховуючи, що положення договору, укладеного між сторонами, такий вид забезпечення виконання грошового зобов'язання, як сплата неустойки у вигляді штрафу за прострочення грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги не містять, а також те, що відповідач допустив прострочення виконання саме грошового зобов'язання щодо здійснення вчасного розрахунку за надані послуги за договором на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року, то правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі № 23/225

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за порушення грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України штрафу в розмірі 9 396,78 грн. є безпідставними, в зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Стосовно нарахування пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.3. Договору на надання послуг з приймання платежів №27/433 від 20 липня 2015 року за порушення Замовником строків оплати наданих послуг, встановлених пунктом 3.2. цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на день прострочення, від суми несвоєчасно оплачених послуг за кожен день такого прострочення.

Даний пункт договору узгоджується з вимогами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання".

Як встановлено господарським судом позивачем заявлено пеню за період з 14.11.2015 р. по 28.12.2015 р.

Факт порушення відповідачем строків розрахунків, передбачених договором, є доведеним і вимоги про стягнення пені заявлено в цій частині обґрунтовано. Суд зазначає, що позивачем здійснений розрахунок пені за обраний період поступово із сукупних сум боргу, в той час, як нарахування пені повинно було здійснюватись по кожному акту та по кожній сумі окремо, з урахуванням часткової сплати. Також позивачем невірно вказаний період даних нарахувань, так позивач починає нарахування прострочення з 14.11.2015 року, що суперечить умовам договору.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили оплату наданих Виконавцем послуг, зокрема, остаточний розрахунок здійснюється Замовником на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Акту приймання-передачі виконаних робіт згідно з Додатком 2.

Акти приймання-передачі наданих послуг за жовтень та листопад 2015 року були отримані відповідачем 10.11.2015 р. та 07.12.2015 р. відповідно.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарної дати.

Отже виходячи з вищенаведеного вбачається, що відповідач повинен був розрахуватись за надані послуги на протязі трьох банківських днів з моменту отримання акту приймання-передачі виконаних робіт, тобто датою з якої починається прострочення зобов'язання за жовтень 2015 року є 16.11.2015 р., за листопад 2015 року є 11.12.2015 р.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, зазначає, що арифметично вірний розмір пені становить 7 399,73 грн. В іншій частині пеня, нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

При здійсненні розрахунку 3% річних позивачем були допущені помилки, аналогічні помилкам, допущеним при нарахуванні пені.

Перевіривши розрахунок 3% річних, що міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що арифметично вірний розмір 3% річних становить 504,53 грн.

Щодо стягнення з відповідача 3 537,26 грн. інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в розмірі 1 065,48 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що ціна даного позову складає 173 505,27 грн., розмір судового збору, який мав бути сплачений позивачем, становить 2 602,58 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, буд. 57/59, ) на користь Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (61052, м. Харків, Привокзальний майдан, 2, ідентифікаційний код 22721970) основний борг за Договором на надання послуг з приймання платежів від 20.07.2015 №27/433 у сумі 152 211 (сто п'ятдесят двi тисячi двісті одинадцять) грн. 48 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1 065 (одна тисяча шістдесят п'ять) грн. 48 коп., 3% річних у сумі 504 (п'ятсот чотири) грн. 53 коп., пеню в розмірі 7 399 (сім тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 73 коп. витрати по сплаті судового збору в сумі 2 417 (двi тисячi чотириста сімнадцять) грн. 72 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 2 471,78 грн., 3% річних у сумі 29,07 грн., пені в розмірі 426,42 грн. та штрафу в розмірі 9 396,78 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3