ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року Справа № 910/17565/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача - Моніна І.А., дов. № б/н від 14.01.2015р.;

позивача - Брудний І.І., керівник, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 17.06.2015р.;

відповідача-1 - не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача-2 - Стрельченко Я.С., дов. № 8166-К-Н-О від 16.10.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «Експоцентр-Ялта», м.Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 року по справі № 910/17565/15

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Експоцентр-Ялта», м.Київ

до відповідача/1 - Печерської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м.Київ

відповідача/2 - Кримського регіонального управління Публічного ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м.Дніпропетровськ

про зобов`язання вчинити певні дії

Фіксація судового процесу здійснювалась за клопотанням представника відповідача-2 за допомогою звукозаписувального технічного запису на диск CD-R, серійний номер А608305800F17.

В судовому засіданні 04.02.2016р. була оголошена перерва до 11.02.2016р. (ст.77 ГПК України).

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 року у справі № 910/17565/15 (суддя Рудовська І.А.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Експоцентр-Ялта», м.Київ до відповідача/1 - Печерської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м.Київ, відповідача/2 - Кримського регіонального управління Публічного ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м.Дніпропетровськ про зобов`язання вчинити певні дії в задоволенні позову було відмовлено (а.с.38-39, т.2).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач (банк) має право здійснити перерахування коштів лише за платіжним дорученням, а не за листом позивача; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.11, 14, 1066, 1068, 1071, 1074 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Експоцентр-Ялта», м.Київ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом необґрунтовано було відмовлено в позові з тих підстав, що позивачем не вчинено необхідний дій - не надано платіжного доручення, оскільки суттю позовних вимог є застосування наслідків помилкового переказу відповідачем грошових коштів позивача, факт порушення відповідачем вимог Закону, регламентованих главою 72 Цивільного кодексу України та вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки кошти з рахунку позивача списано банком самовільно, без будь-яких вказівок з боку позивача, і переведено на рахунок, до якого позивач не має доступу; зазначені дії відповідача суперечать вимогам ст.20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.1.2 договору, укладеного між сторонами, тобто, судом не дано належної правової оцінки діям відповідача в частині незаконного перерахування грошових коштів з рахунку клієнта на інший рахунок банку;

- крім того, господарський суд безпідставно послався в рішенні на ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», хоча в даному випадку слід було застосувати ст.32 зазначеного Закону, враховуючи, що для застосування наслідків переведення банком неналежного переказу коштів позивача подання власником рахунку платіжного документу не вимагається, натомість, банк зобов`язаний повернути кошти за своєю ініціативою та за власний рахунок, отже, на думку позивача, судом не застосовано ст.32.3.2 вищезазначеного Закону, за якою банк повинен повернути кошти, крім того, цією нормою встановлена сплата пені в розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових вкладах, за кожен день, починаючи від дня помилково переказу до дня повернення суми переказу;

- на думку скаржника, аналіз вищевказаних норм законодавства, дає підстави вважати, що закон не містить будь-яких вимог до форми звернення клієнта до банку з приводу повернення безпідставно списаних грошових коштів, тому висновок суду про те, що відповідач не мав правових підстав для виконання вимог про повернення спірної суми грошових коштів, викладених у листі позивача від 20.01.2015р. суперечить Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»;

- судом визначено, що переведення грошових коштів з рахунку позивача здійснено згідно з наказом відповідача № 6695879, але не було досліджено, що платіжне доручення № Е0528Л07QС від 28.05.2014р., за яким було здійснено списання грошових коштів з рахунку позивача на інший рахунок, не містить підписів уповноважених осіб позивача та печатки підприємства;

- судом не було з`ясовано режим рахунку, на який було зараховано грошові кошти, оскільки рахунки класу « 2903» - це рахунки з режимом «кошти клієнтів банку за недіючими рахунками», тому ініціювання грошових переказів клієнтами банків за цими рахунками є неможливим;

- господарським судом порушено приписи ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції, оскільки Національним банком України здійснено втручання у право власності позивача й через це позивач позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю - грошовими коштами.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам, обставинам справи, вимогам закону, зазначаючи, що відповідно до вимог Цивільного кодексу, зокрема, ст.1068 ЦК України, п.22.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов`язаний виконати перерахування коштів за розрахунковим документом клієнта, з яким позивач до банківської установи не звертався, отже, порушення прав позивача невиконанням відповідачем обов`язку по переказу коштів в цьому випадку не було; крім того, відповідач зауважує, що скаржник у апеляційній скарзі зазначає про обов`язок банку перерахувати грошові кошти, проте вимогами позову було зарахування грошових коштів на інший рахунок позивача. Відповідач вказує на те, що позивачем не доведено жодним доказом факт самовільного, незаконного та безпідставного списання грошових коштів банком з його рахунку; крім того, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що списання коштів відбулось на підставі наказу банку № 6695879 не має свого відображення в рішенні господарського суду взагалі; судом правомірно не надано жодної правової оцінки платіжному дорученню № Е0528Л07QС від 28.05.2015р., яке надано позивачем на підтвердження списання коштів з його рахунку, оскільки дане платіжне доручення не містить ні підпису, ні печатки посадової особи банку, яка мала б перевірити викладену в документі інформацію. Також відповідач заперечує проти тверджень позивача про недотримання судом першої інстанції ст..1 Першого протоколу до Європейської конвенції, внаслідок її порушення Національним банком України, оскільки відповідачем по справі є ПАТ КБ «Приватбанк» та Нацбанк України не має відношення до правовідносин між позивачем та відповідачем; зазначає, що жодна сторона у справі не оспорює факт того, що грошові кошти позивача є його власністю.

21.01.2016р. відповідач подав до господарського суду письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що в зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим відповідач не має доступу до свого майна та документації по клієнтам банку, які обслуговувались філією «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», отже, на даний час не має можливості надати інформацію по рахункам ТОВ фірма «Експоцентр-Ялта»; також додаткового часу потребує пошук та завірення уповноваженими працівниками банку наказу № 6695879; крім того, на думку відповідача, наявність або відсутність такого наказу в матеріалах справи не підтверджує доводи апеляційної скарги, оскільки за аналогічних обставин є рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/10286/14 від 01.04.2015р., яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015р.

24.12.2015р. позивач подав до Дніпропетровського апеляційного господарського суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» (а.с.65-66, т.2). В тексті самого клопотання та в судовому засіданні 14.01.2016р. позивачем зазначено, що в якості третьої особи необхідно залучити Національний банк України.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.01.2016р. розгляд справи був відкладений на 21.01.2016р., позивача зобов`язано уточнити вимоги за цим клопотанням (а.с.79, т.2).

Позивач вимоги апеляційного господарського суду, викладені в ухвалі від 14.01.2016р., не виконав, клопотання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не уточнив. Отже, суд апеляційної інстанції виходить з вимог про залучення до участі у справі в якості третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» вже є учасником провадження у справі в якості відповідача-2.

20.01.2016р. відповідачем заявлено клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.86, т.2), яке задоволено колегією суддів та процес фіксується на диск CD-R, серійний номер А608305800F17.

21.01.2016р. позивачем заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи довідки про відкриття рахунку в установі відповідача, якою підтверджується, що позивач заявив позовні вимоги про зобов`язання відповідачів зарахувати грошові кошти саме на свій рахунок, який було відкрито після перереєстрації підприємства у м.Києві (а.с.82-85, т.2). Зазначене клопотання задоволено, довідка залучена до справи.

04.02.2016р. позивачем були подані додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній зазначав про дійсність договору № 262121 від 23.05.2008р. та необхідність його виконання сторонами (а.с.119-121, т.2).

Також, 04.02.2016р. позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України. Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що від відповідача неодноразово витребовувались судом дані щодо банківської інформації та документообігу за рахунком позивача, а саме, щодо електронного документообігу банку у філіях та відділеннях Криму за період, що передує окупації півострова; зазначені вимоги не були виконані відповідачем, Крім того, відповідач посилався на вимоги постанови Правління НБУ № 260 від 06.05.2014р., а також лист НБУ № 18-312/21406 від 06.05.2014р., як на підставу списання грошових коштів з рахунку позивача, що і є предметом спору. Враховуючи, що вищезазначене є зоною відповідальності Національного банку України, з урахуванням норм права, зокрема …, які регламентують обов`язки і відповідальність НБУ, скаржник вважає необхідним залучити Національний банк України в якості третьої особи (а.с.127-129, т.2).

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Оскільки позивачем в клопотання не наведено жодного доводу, крім перелічення норм права щодо регулятивної функції НБУ, та не надано доказів, яким чином рішення у справі вплине на права та обов`язки Національного банку України, крім того, залучення до участі у справі третьої особи можливе лише до прийняття рішення у справі, а позивачем таке клопотання до господарського суду під час розгляду справи не заявлялось.

Крім того, 04.02.2016р. позивачем подано клопотання про огляд судом даних інтернет-ресурсу «Приват24» з наданням технічної можливості доступу до сторінки веб-сайту банку. Зазначене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ч.1 ст.33, ч.2 ст.34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з законом рух коштів за рахунком повинен бути підтверджений банківською випискою, а не оглядом інтернет-ресурсу.

04.02.2016р. відповідачем до суду апеляційної інстанції подані письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідач зазначив, що договір на обслуговування рахунка № 262121 від 23.05.2008р., укладений з позивачем, на даний час є дійсним, від позивача до банку ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надходило жодного документу щодо розірвання договору, його зміни або визнання недійсним; даних щодо таких дій з боку позивача та Кримською філією ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідача не має, оскільки доступ до програмних та архівних комплексів півострова у відповідача відсутній; також у відповідача відсутні дані щодо залишку коштів на рахунку позивача, оскільки у банку відсутній доступ до первинних документів, які зберігались у філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, для надання наказу банку № 6695879 необхідний додатковий час, проте його наявність або відсутність не підтверджує доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем права власності на грошові кошти клієнта. Також відповідач наголосив на існуванні постанови суду апеляційної інстанції від 01.04.2015р. з аналогічними правовідносинами, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015р. по справі № 904/10286/14. Крім того, відповідачем надано довідку, за якою у позивача відкритий рахунок у Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.140-143, т.2).

04.02.2016р. позивачем до Дніпропетровського апеляційного господарського суду подано клопотання про залучення додаткових доказів до матеріалів справи, а саме листа позивача № 4 від 20.01.2015р. з доказами його направлення та отримання відповідачем, листа № 8 від 03.04.2015р. з доказами його направлення та отримання відповідачем (а.с.155-161, т.2). Зазначене клопотання задоволено колегією суддів, докази долучено до справи.

11.02.2016р. позивачем подані додаткові пояснення до апеляційної скарги та клопотання про долучення до справи додаткових доказів, які долучені до матеріалів справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2008р. між Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Експоцентр-Ялта», м.Київ («клієнт» за договором, позивач по справі, скаржник) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» («банк» за договором, відповідач-2 по справі) був укладений договір банківського рахунку № 262121, відповідно до якого «банк» відкриває «клієнту» поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України (далі НБУ) та умов цього Договору (п.п.1.1 р.1 договору (а.с.14-17, т.1)).

Пунктами 1.2-1.3 р.1 договору встановлено, що «банк» зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий «клієнту», грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження «клієнта» про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим договором; «банк» має правом використовувати грошові кошти на рахунку «клієнта», гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами; нарахування відсотків на залишки вільних коштів на рахунку «клієнта» (розміри, порядок оплати та строки) здійснюються згідно з тарифами «банку», зазначеними у додатку 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Підпунктами 2.1.5, 2.1.6, 2.1.10, 2.1.15 п.2.1 розділу 2 договору сторони погодили, що «банк» зобов`язується:

- виконувати доручення «клієнта», що містяться в розрахунковому документі, у строки: - у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу; - не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу;

- приймати та виконувати розрахункові документи згідно з чинним законодавством та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку «клієнта», якщо інше не встановлено іншими договорами між «банком» та «клієнтом»;

- списувати грошові кошти з рахунку (рахунків, у тому числі й карткових) «клієнта» на підставі його розпорядження або без його розпорядження, на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених цим договором (у тому числі «клієнта» з третіми особами) та (або) чинним законодавством;

- забезпечити збереження коштів «клієнта».

Підпунктом 2.2.17 п.2.2 р.2 договору визначено, що «клієнт» зобов`язаний подати до «банку» нову копію свідоцтва про державну реєстрацію з внесеними змінами, копію змін до установчих документів, засвідчену належним чином, а також усі необхідні документи згідно з чинним законодавством у разі зміни найменування, місцезнаходження, реорганізації та інше - в місячний термін з дня внесення відповідних змін; а у випадках, передбачених чинним законодавством - здійснити переоформлення рахунку (рахунків) в установі «банку».

Підпунктами 3.1.1 п.3.1, п.п.3.2.1 п.3.2 р.3 договору сторони узгодили, що: «клієнт» має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством; для здійснення розрахунків «клієнтом» обираються такі платіжні інструменти: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, банківська платіжна картка та інші передбачені чинним законодавством інструменти; «банк» має право використовувати кошти «клієнта», які зберігаються на рахунку (рахунках), гарантуючи їх наявність і проведення операцій відповідно до нормативних актів НБУ.

Вищезазначені пункти договору повністю кореспондуються з п.п.3.1.1.3, 3.1.1.4, 3.1.1.15 Умов та Правил надання банківських послуг.

Пунктом 5.3 розділу 5 договору сторони домовились, що у разі безпідставного або помилкового переказу грошей з рахунку «клієнта» «банк» зобов`язується переказати (повернути) «клієнту» списану суму коштів і сплатити «клієнту» пеню у розмірі 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу.

Пунктами 6.1, 6.2 р.6 договору сторони узгодили, що договір укладений на невизначений термін, набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та припиняє свою дію відповідно до умов цього договору та чинного законодавства.

Пунктом 6.4 р.6 договору сторони встановили, що «банк» має право в установленому законодавством порядку закрити рахунок (рахунки), зокрема, на підставі рішення органу, на який законом покладено функції щодо припинення юридичної особи (суб`єкту господарювання).

08.04.2013 р. сторони підписали заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг за якою позивачу були відкриті рахунки: №№ 1011, 1011 в гривні, № 1033 в рублях, № 1034 в євро, № 1012 в доларах США (а.с.99, т.1).

Зазначені Правила розміщені у мережі Інтернет на сайті «банку» www.pb.ua та є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг «банком» та його партнерами, до якої приєднується «клієнт», підписуючи заяву у відділенні банку (а.с.105).

До червня 2014 року послуги з банківського обслуговування надавалися позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» в особі його структурного підрозділу Головного Ялтинського відділення Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» за місцем розташування позивача у м.Ялта.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору № 262121 від 23.05.2008р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Як зазначив позивач в позовній заяві, в квітні 2014 року відповідачем в односторонньому порядку було розірвано депозитні договори, укладені з позивачем та переведено на поточний рахунок позивача № 1011 грошові кошти в розмірі 204 258,10 грн., що підтверджується витягом рухом коштів по рахунку із програми «Приват24», наданим позивачем (а.с.18-19, т.1).

Станом на 05.05.2014 р. вихідний залишок за рахунком позивача № 1011 складав 205992,19 грн., що підтверджується випискою руху коштів по цьому рахунку за період з 01.05.1014 р. по 30.06.2014 р. (а.с.20-21, т.1).

Як зазначає позивач, 28.05.2014р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (відповідач) в односторонньому порядку перерахував грошову суму в розмірі 205992,19 грн. з рахунку позивача № 1011 на невідомий позивачу рахунок № 101, що підтверджується скрін-випискою сторінки із програми «Приват24», наданою позивачем (а.с.20, на звороті, а.с.102, т.1; а.с.164, т.2).

У жовтні 2014 року позивачем внесено зміни до статуту підприємства щодо місцезнаходження товариства, здійснено перереєстрацію місцезнаходження підприємства на м.Київ, вул.Попудренко, 52, к.39, що підтверджується витягом зі статуту, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.22-25, т.1).

03.12.2014р. позивачем згідно з п.2.1.1 договору відкрито новий поточний рахунок № 2455 в Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.26-27, т.1).

20.01.2015р. позивач направив на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» лист за № 4 із вимогою про перерахування на вищевказаний поточний рахунок № 2455, відкритий у Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», грошових коштів в розмірі 205992,19 грн., що були перераховані 28.05.2014 р. в односторонньому порядку банком з рахунку № 1011 на рахунок № 1011 (а.с.28, т.1). Докази направлення позивачем та отримання цього листа відповідачем ТОВ «Фірма «Експоцентр-Ялта» надано до суду апеляційної інстанції 04.02.2016р. (а.с.159, т.2).

Зазначені докази направлення листа № 4 на адресу відповідача (а.с.159, т.2) долучаються без обмежень, встановлених ст..101 ГПК України, з метою повного, всебічного розгляду справи, з урахуванням усіх обставин, оскільки неповнота дослідження всіх обставин справи є однією із підстав скасування постановленого судового акту касаційною інстанцією в подальшому.

Також листом № 11 від 30.04.2014р. позивач звертався до відповідача з проханням перереєструвати або перевести рахунки до будь-якого відділення банку, надати доступ для користування коштами та ін.. Докази надіслання цього листа долучено до матеріалів справи. Доказів неодноразового звернення, як зазначено у позовній заяві, позивача до відповідача з подібною вимогою про перерахування коштів, до звернення з позовом матеріали, справи не містять.

Відповіді на зазначений лист відповідач не надав, коштів не перерахував, що і стало підставою звернення позивача з позовом (а.с.9-13, т.1).

З наданих представниками сторін пояснень, із матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим Верховна Рада України 15.04.2014 прийняла Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Стаття 1 цього Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

В зв'язку з неможливістю здійснювати банківське регулювання та нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх відокремлених підрозділів, на підставі п.7 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону Правлінням Національного банку України 06.05.2014 було прийнято Постанову №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим».

Відповідно до пункту 5 Постанови НБУ №260 банки зобов'язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією Постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

На виконання вказаної постанови відповідачем припинено роботу своїх структурних підрозділів в Автономній республіці Крим.

Згідно з ч.1 ст.4, ст.4-2 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частинами 1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Принцип непорушності права власності закріплено також в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст.177 ЦК України до об`єктів цивільних прав зазначеною нормою віднесено речі, в тому числі, і гроші.

Статтею 190 ЦК України регламентовано, що майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Отже, поняттям майно охоплюються і гроші (грошові кошти), які у відповідності до ст.192 ЦК України є законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів приходить до висновку, що укладений між сторонами договір є договором банківського рахунку, регламентований главою 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами; банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ст. 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження; грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків:

1) обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду

2) або в інших випадках, встановлених законом,

3) а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктами 3.1.1.11, 3.1.1.26. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що доручення платників на списання коштів зі своїх рахунків банк приймає до виконання винятково у межах залишку коштів на цих рахунках; розрахункові документи, які надійшли в банк протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження; розрахункові документи, що надійшли в банк після операційного часу, банк виконує наступним операційним днем; розрахункові документи на списання коштів з рахунків платника, що надійшли в банк в післяопераційний час, виконуються поточним днем за наявності технічної можливості з одночасною оплатою такої послуги відповідно до тарифів банку.

Відповідно до пункту 3.4.1.18 Умов та Правил надання банківських послуг банк і клієнти банку зобов'язані дотримуватись вимог законодавства України з питань відкриття і ведення рахунків; за порушення зазначених вимог банки і клієнти несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Статтею 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р. № 2346-ІІІ (в редакції Закону України від 01.07.2015р. №569-VІІІ) встановлено, що ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Статтею 21 цього ж Закону передбачено, що ініціювання переказу проводиться шляхом: подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Пунктом 1.35 ст.1 вищевказаного Закону регламентовано, що розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер; Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до п.1.30 ст.1 цього Закону платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з п.п.22.3, 22.4 ст.22 вищевказаного Закону розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує; платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника; під час використання розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктом 22.9 ст.22 зазначеного Закону банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, слід дійти до висновку, що такого виду ініціювання переказу грошових коштів, як вимога, викладена в листі, не існує.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Доказів подання позивачем до установи банку до звернення з позовом, прийняття господарським судом рішення по справі, будь-якого, визначеного законодавством, розрахункового документу для ініціювання переказу коштів матеріали справи не містять, як не містять і доказів невиконання банком такого платіжного документу, такі докази відсутні, не надавались скаржником судам обох інстанцій відповідно до ст.33 ГПК України. Отже, в матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем прав позивача на розпорядження своїми коштами шляхом невиконання розрахункових банківських документів, встановленого зразка, наданих позивачем для виконання як до звернення з позовом до суду, так і до прийняття рішення по справі місцевим господарським судом.

Щодо посилання скаржника на платіжне доручення датоване 08.02.2016р., то такий доказ не може бути прийнято апеляційним господарським судом , оскільки апеляційний господарський суд переглядає справу повторно в межах, визначених ст.101 ГПК України, тоді як такого доказу, як платіжне доручення від 08.02.2016р. на день прийняття оскаржуваного рішення не існувало, як не існувало іна день звернення позивача з позовом.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що списання коштів з рахунку позивача здійснено банком безпідставно, помилково та відповідно до п.5.3 договору від 23.05.2008р., кошти повинні бути негайно повернуті банком, не приймаються, оскільки банк діяв в межах укладеного між сторонами договору, зокрема п.п.2.1.10, 2.1.15, який є чинним на даний час, не розірваний сторонами.

Щодо доводів позивача про з`ясування режиму рахунку, на який було зараховано кошти, то відповідно до листа Департаменту платіжних систем НБУ від 23.11.2004 №25-118/1918-12202 до недіючих рахунків віднесено рахунки, за якими протягом тривалого часу не здійснювалися операції, із власниками яких банком утрачений зв`язок та зазначено, що кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів банку за недіючими рахунками", мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними. Крім того, банк має забезпечити зберігання справ з юридичного оформлення недіючих рахунків у порядку, встановленому для діючих рахунків.

Щодо решти доводів апеляційної скарги, то вони не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому не приймаються судом апеляційної інстанції.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що остаточні висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 03.11.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ч. 3, 4 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 року у справі № 910/17565/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Експоцентр-Ялта», м.Київ - залишити без задоволення.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.02.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В.Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко