ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 911/4888/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

2. Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1

про стягнення 1 028,56 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. б/н від 02.06.2014);

від відповідача 1: не зявились;

від відповідача 2: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1) та Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1 (далі - відповідач 2) про солідарне стягнення з відповідачів 29,91 грн пені, стягнення з відповідача-2 940, 18 грн пені, 47,22 грн інфляційних втрат та 11,25 грн 3% річних, нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем 2 грошових зобов'язань за договором №ЗУФ-150/09/08 від 23.01.2008.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.11.2015 порушено провадження у справі №911/4888/15 та призначено справу до розгляду на 24.12.2015.

03.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог №02-3/12 від 02.12.2015 (вх. №28989/15 від 03.12.2015), згідно якої позивач збільшив позовні вимоги та просив солідарно стягнути з відповідачів 3 000,00 грн пені та 1 020,00 грн адвокатських витрат, стягнути з відповідача-2 5 271,66 грн пені, 6 685,22 грн інфляційних втрат та 531,25 грн 3% річних.

Судом встановлено, що зазначена заява про уточнення позовних вимог є за своєю суттю заявою про збільшення позовних вимог та відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому суд дійшов висновку про прийняття її до розгляду.

07.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло додаткове обгрунтуваня позовних вимог №04-1/12 від 04.12.2015 (вх. №29250/15 від 07.12.2015).

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.12.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №911/4888/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.01.2016.

Відповідачі не скористались правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надали.

В судовому засіданні 28.01.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представники відповідачів в судове засідання 28.01.2016 не зявились, витребувані судом документи не надали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача-1 та представника відповідача-2.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2008 та 24.09.2008 між ТОВ Тридента Агро (продавець) та СФГ ОСОБА_1 (покупець) було укладено договори купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-01/01/08 та № ЗУФ-150/09/08, предметом яких є товар, що належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому.

Додатками №1 до вказаних договорів передбачено, що в тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договорів сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують наступну формулу: S=(А1/А2)*В, де S ціна на момент проплати, В ціна на момент підписання договору, А2 курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору, А1 курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем 2 своїх договірних зобовязань в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого продавцем товару, 28.04.2009 ТОВ Тридента Агро звернулось до господарського суду Львівської області з позовними заявами до СФГ ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами №ЗУФ-01/01/08 та № ЗУФ-150/09/08, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих станом на 28.04.2009.

Рішеннями господарського суду Львівської області у справі від 02.07.2009 у справах №20/105 та №20/106, позовні вимоги ТОВ Тридента Агро до СФГ ОСОБА_1 були задоволені частково.

Під час розгляду означених справ господарським судом Львівської області було встановлено, що грошові зобов'язання за договорами №ЗУФ-01/01/08 та № ЗУФ-150/09/08 в частині оплати вартості поставленого товару СФГ ОСОБА_1 були виконані лише 04.06.2009.

26.01.2011 між ТОВ Тридента Агро (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (новому кредитору) було укладено угоди №202-ТА та №203-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512- 519 ЦК України), відповідно до яких, первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання боржником (СФГ ОСОБА_1Ф.) зобовязання щодо сплати розміру курсової різниці, пені, 3% річних, інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договорів №ЗУФ-01/01/08 та №ЗУФ-150/09/08 у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно зазначених договорів купівлі-продажу щодо оплати вартості отриманого товару.

11.03.2013 між ФОП ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС (новий кредитор) було укладено угоду №11/03-13 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання боржником зобовязання щодо сплати розміру курсової різниці, пені, 3% річних, інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договорів №ЗУФ-01/01/08 та №ЗУФ-150/09/08, а також згідно угод №202-ТА та №203-ТА про заміну кредитора у зобовязанні, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу.

Крім того, 11.03.2013 між ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) було укладено договір поруки №11-03-2013-26, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання СФГ ОСОБА_1 грошового зобовязання щодо сплати розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно договорів купівлі-продажу та угоди, передбаченої ст. 2 цього договору.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Таким чином, у додатках до договору №ЗУФ-01/01/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 23 січня 2008 року та Договору №ЗУФ-150/09/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 24 вересня 2008 року, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день фактичної оплати товару, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

Виходячи із цього, у ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО виникло право вимоги щодо нарахування пені, 3%-річних, інфляційних витрат згідно Договору №ЗУФ-01/01/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 23 січня 2008 року та договору №ЗУФ-150/09/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 24 вересня 2008 року за період існування заборгованості.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Оскільки відповідач 2, як покупець за договорами №ЗУФ-01/01/08 та №ЗУФ-150/09/08, остаточну оплату вартості поставленого товару здійснив 04.06.2009 без врахування курсових коливань, у грудні 2013 року ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС, як новий кредитор, звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ТОВ ПК Трейдсервісгруп та СФГ ОСОБА_1 про солідарне стягнення 15 333,08 грн сукупної заборгованості за договорами №ЗУФ-01/01/08 та №ЗУФ-150/09/08, що полягає у дооцінці вартості поставленого товару (курсової різниці), 88,68 грн. 3% річних та 423,46 грн. інфляційних втрат, нарахованих з 29.04.2009 по 03.06.2009.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.02.2014 у справі №911/4667/13 вищезазначені позовні вимоги задоволено.

У звязку з подальшим несвоєчасним виконанням відповідачем 2 взятого на себе зобовязання щодо виконання умов вищезазначених договорів, 28.05.2014 ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ТОВ ПК Трейдсервісгруп та СФГ ОСОБА_1 про солідарне стягнення 12 396,93 грн пені, 3 741,27 грн інфляційних втрат та 2 272,50 коп. 3% річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.06.2014 у справі №911/2040/14 вищезазначені позовні вимоги задоволено.

Крім того, судом встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 10.11.2014 у справі №911/4375/14 стягнуто солідарно з відповідачів 2299,96 грн штрафу, стягнуто з відповідача 2 - 1220,75 грн пені, 1073,32 грн інфляційних втрат та 160,00 грн 3% річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.02.2015 у справі №911/5345/14 стягнуто з СФГ ОСОБА_1 1772,74 грн пені, 590,37 грн інфляційних втрат та 1977,21 грн штрафу; стягнуто солідарно з відповідачів 244,91 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 33, 34, 35 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Таким чином, встановлена рішенням господарського суду Київської області від 06.02.2014 у справі №911/4667/13 заборгованість у розмірі 15 333,08 грн за вищевказаними правочинами, є преюдиційним фактом, а тому, в силу вимог ст. 35 ГПК України, не підлягає доведенню повторно.

Заборгованість у розмірі 15 333,08 грн СФГ ОСОБА_1 згідно Угоди №11/03-13 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 11 березня 2013 року, договору №ЗУФ-01/01/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 23 січня 2008 року та договору №ЗУФ-150/09/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 24 вересня 2008 року не погашена до цього часу.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 8.2. Договору, за прострочення виконання зобовязання ПОКУПЕЦЬ зобовязаний сплатити на користь ПРОДАВЦЯ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.3. Договору, Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним Договором.

Крім цього, сторони, відповідно до п. ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним договором здійснюється без обмежень строку.

Виходячи з системного аналізу зазначених пунктів договорів, суд дійшов висновку, що сторони передбачили більш тривалий строк для нарахування пені за порушення виконання договірних зобов'язань ніж це встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України.

З огляду наведенного, враховуючи, що відповідно до п. 3.1. договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується частковою сплатою суми штрафу та пені у розмірі 3 000,00 грн, а також беручи до уваги той факт, що арифметично вірний розмір пені, обрахованої судом за вказаний позивачем період (з 04.10.2014 по 02.12.2015) з урахуванням наведених вимог Закону та положень договорів №ЗУФ-01/01/08 та №ЗУФ-150/09/08 становить 8 217,66 грн, відтак вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 3 000,00 грн пені та стягнення з відповідача-2 5 271,66 грн пені підлягають задоволенню.

Крім того, посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх грошових зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача-2 за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року 6 685,22 грн. інфляційних втрат та за період з 04.10.2014 по 10.06.2015 531,25 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат та 3% річних, обрахованих судом протягом заявленого позивачем періоду з урахуванням наведених законодавчих та договірних положень становить 6 685,22 грн та 531,25 грн відповідно, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 6 685,22 грн інфляційних втрат та 531,25 3% річних підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів 1 020,00 грн витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката.

В обґрунтування витрат позивача, суду надано:

- копію договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №02-52/06-14, укладений 02.06.2014 між позивачем та адвокатом ОСОБА_2;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 №3888 від 29.10.2009р.;

- копію акта здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02.12.2015 на суму 1 020,00 грн.;

- платіжне доручення №705 від 17.11.2014 на суму 1 020,00 грн.

Приписами ч. 1 ст. 44 та ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

У відповідності до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи наведене, беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь адвоката у судових засіданнях, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення 1 020,00 грн. витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013 р., у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У звязку з викладеним, судові витрати (судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката) в частині солідарного стягнення пені покладаються на відповідачів порівну, а в іншій частині пропорційно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1 (80013, Львівська обл., Сокальський р-н, с. Хоробрів, ідентифікаційний код 20817737) та Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ідентифікаційний код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС (01187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 38, офіс 23, ідентифікаційний код 38039872) 3 000 (три тисячі гривень) 00 коп. пені.

3. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1 (80013, Львівська обл., Сокальський р-н, с. Хоробрів, ідентифікаційний код 20817737) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС (01187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 38, офіс 23, ідентифікаційний код 38039872) 5 271 (пять тисяч двісті сімдесят одна) гривня 66 копійок пені, 6 685 (шість тисяч шістсот вісімдесят пять) гривень 22 копійки інфляційних втрат, 531 (пятсот тридцять одна) гривня 25 копійок 3% річних; 920 (девятсот двадцять гривень) 87 коп. витрат на оплату послуг адвоката та 1 099 (одну тисячу девяносто девять гривень) 63 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ідентифікаційний код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС (01187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 38, офіс 23, ідентифікаційний код 38039872) 99 (девяносто девять гривень) 13 коп. витрат на оплату послуг адвоката та 118 (сто вісімнадцять гривень) 37 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 09.02.2016

Суддя В.М. Антонова