РІШЕННЯ

09.02.2016Справа №910/30246/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/30246/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Айленд», м. Київ,

до приватного підприємства «Вишень», м. Київ,

про стягнення 24 288,71 грн.,

за участю представників:

позивача - Лемішко С.О. (довіреність від 06.01.2016 № 03-юр);

відповідача - Зайнудінов А.М. (довіреність від 25.01.2016 № 25-01-2016).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айленд» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного підприємства «Вишень» (далі - Підприємство): 22 029,98 грн. основної заборгованості за неналежне виконання договору поставки від 21.05.2015 № 2504 (далі - Договір); 1 853,08 грн. пені; 405,65 грн. 10% річних, а всього 24 288,71 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 13.01.2016.

11.01.2016 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 розгляд справи було відкладено на 27.01.2016, у зв'язку з неявкою представників відповідача.

27.01.2016 представники сторін подали суду клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів і оголошено перерву до 04.02.2016.

У судовому засіданні 04.02.2016 було оголошено перерву до 09.02.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

09.02.2016 позивач подав суду заяву, в які вказав таке:

- протягом січня 2016 року відповідач сплатив 500 грн.;

- відповідачем було повернуто частину товару на суму 4 591,14 грн.;

- отже, Товариство просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення боргу у сумі 5 091,14 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 16 938,84 грн. боргу; 1 853,08 грн. пені; 405,65 грн. 10% річних.

09.02.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують повернення товару та часткову сплату боргу.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.02.2016 надав пояснення по суті спору, просив суд розстрочити виконання рішення суду.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2015 Підприємством (покупець) та Товариством (постачальник) було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується передати у встановлений строк алкогольні та безалкогольні напої (далі товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар й оплатити його в об'ємах і по ціні згідно видаткових накладних, в строк визначений Договором (пункт 1.1 Договору);

- відпуск товару здійснюється на підставі видаткової накладної, в якій зазначається назва, асортимент, кількість та ціна товару (пункт 2.2 Договору);

- загальна ціна Договору складається із сум, вказаних у видаткових накладних до Договору, оформлених належним чином протягом дії Договору (пункт 3.1 Договору);

- поставка товару може здійснюватися на умовах попередньої оплати або відстрочення платежу. При відстрочці платежу товар повинен бути оплачений не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підписання видаткової накладної (або фактичної передачі товару покупцю) (пункт 3.2 Договору);

- датою передачі товару у власність покупця вважається дата фактичної передачі товару постачальником, яка зазначається в накладній (пункт 3.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та є безстроковим. Сторони мають право достроково розірвати Договір, при умові обов'язкового письмового повідомлення іншої сторони не менше ніж за тридцять календарних днів до моменту, коли одна із сторін має намір розірвати Договір (пункт 8.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача генеральним директором Зубцем О.М., який діяв на підставі статуту, та від відповідача директором Левіщенком С.В., який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений позивачем і відповідачем договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач належним чином виконував умови Договору та здійснював поставку товару, у свою чергу відповідач частково оплачував отриманий товар, внаслідок чого виник борг у сумі 22 029,98 грн. за такими видатковими накладними:

- від 18.08.2015 № РН-201508523 (товарно-транспортна накладна від 25.02.2015) на суму 1 751,40 грн. частково оплачена (сума боргу становить 1 639,92 грн.);

- від 26.08.2015 № РН-201508718 (товарно-транспортна накладна від 26.08.2015) на суму 2 450,40 грн.;

- від 29.08.2015 № РН-201508868 (товарно-транспортна накладна від 29.08.2015) на суму 4 751,76 грн.;

- від 01.09.2015 № РН-20150949 (товарно-транспортна накладна від 01.09.2015) на суму 2 627,70 грн.;

- від 03.09.2015 № РН-20150985 (товарно-транспортна накладна від 03.09.2015) на суму 2 636,10 грн.;

- від 03.09.2015 № РН-201509105 (товарно-транспортна накладна від 03.09.2015) на суму 2 217,20 грн.;

- від 04.09.2015 № РН-201509186 (товарно-транспортна накладна від 04.09.2015) на суму 5 706,90 грн.

Вказані накладні підписані повноважними представниками та скріплені печаткою позивача та приймаються судом як належні докази виконання Товариством договірних зобов'язань.

Крім того, 06.11.2015 сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків та складено акт звірки, відповідно до якого заборгованість відповідача склала 22 029,98 грн.

Разом з тим, після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 500 грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 12.01.2016 № 230 на суму 100 грн.; від 20.01.2016 № 244 на суму 200 грн.; від 22.01.2016 № 254 на суму 200 грн.

Також, Підприємство повернуло Товариству товар на суму 4 591,14 грн., що підтверджується накладною на повернення від 04.02.2016 № 495.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, господарській спір щодо стягнення боргу у сумі 5 091,14 грн. відсутній, у зв'язку з погашенням і поверненням товару на вказану суму.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва вважає за можливе припинити провадження у справі в частині стягнення боргу у сумі 5 091,14 грн.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 16 938,84 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 405,65 грн. 10% річних і 1 853,08 грн. пені. Позивач визначає період прострочення з 02.09.2015 по 20.11.2015.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату товару, у відповідності з пунктом 3.2 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки. Крім того, сторони дійшли згоди, що в разі прострочення грошового зобов'язання покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 (десять) процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України. Покупець сплачує зазначені в даному пункті штрафні санкції за увесь період прострочення оплати.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Що ж до клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, то воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У пункті 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Представник Підприємства мотивував клопотання тим, що у зв'язку з несприятливою фінансовою ситуацією та тимчасовими фінансовими труднощами, відповідач не може виконати рішення одразу повністю.

У свою чергу, відповідачем не подано суду жодного документального підтвердження неможливості виконання рішення суду та важкого фінансового становища.

З огляду на викладене Господарський суд міста Києва вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання даного рішення суду.

Разом з тим, Підприємство не позбавлено права повторно звернутися до суду з клопотання про розстрочення виконання рішення суду, оформивши його належним чином.

Керуючись статтями 43, 49, 75, пункт 11 частини першої статті 80, статтями 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 5 091,14 грн. боргу.

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з приватного підприємства «Вишень» (04209, м. Київ, вул. Богатирська, 26-А; ідентифікаційний код: 34679467) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Айленд» (02105, м. Київ, проспект Ю.Гагаріна, 9, кв. 24; 02660, м. Київ, вул. Вільнюська, 33; ідентифікаційний код: 31748637): 16 938 (шістнадцять тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 84 коп. боргу; 1 853 (одну тисячу вісімсот п'ятдесят три) грн. 08 коп. пені; 405 (чотириста п'ять) грн. 65 коп. 10% річних і 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 15.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук