ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Справа № 5011-22/10699-2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Кочерової Н.О.
суддівАкулової Н.В. Саранюка В.І. - доповідача у справі
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постанову відКиївського апеляційного господарського суду 30.11.2015
у справі господарського суду№ 5011-22/10699-2012 міста Києва
за позовомЖитлово-будівельного кооперативу "Теремки-2"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
прозобов'язання здійснити перерахунок
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_4

від відповідача - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 у справі № 5011-22/10699-2012 (суддя Підченко Ю.О.) відмовлено Житлово-будівельному кооперативу "Теремки-2" (позивач) у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (відповідач) про зобов'язання здійснити перерахунок.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у даній справі задоволено апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Теремки-2". Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Київенерго" здійснити перерахунок оплати за теплову енергію за період з 01.06.2009 по 31.12.2010 включно по договору на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладеному з Житлово-будівельним кооперативом "Теремки-2" від 01.10.1998.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у даній справі та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 у справі № 5011-22/10699-2012.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" державній реєстрації підлягають виключно нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю. Нормативно-правові акти органів місцевого самоврядування, в тому числі виконавчих органів міських рад (яким в м. Києві є Київська міська державна адміністрація) не підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація нормативно-правових актів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) стала обов'язковою після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 № 833 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731".

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 01.10.1998 між Житлово-будівельним кооперативом "Теремки-2" (споживач) та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (енергопостачальна організація), укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 540385, відповідно до якого сторони зобов'язуються керуватися діючими "Правилами користування тепловою енергією" Міністерства енергетики України. Енергопостачальна організація зобов'язується надавати споживачу теплову енергію в гарячій воді, в тому числі на опалення та гаряче водопостачання. Облік теплової енергії, яка буде подаватися, здійснюється з урахуванням "Правил обліку надання теплової енергії" за ІІІ групою обліку, встановленим на тепловому вводі споживача.

В пункті 21 договору передбачено, що останній укладається строком до 31.12.1998 та вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення поточного року не надходить заява від однієї із сторін про відмову від даного договору або про його перегляд.

03.08.2012 Житлово-будівельний кооператив "Теремки-2" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про зобов'язання провести перерахунок оплати за теплову енергію за період з 01.06.2009 по 31.12.2010 включно по договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 540385 від 01.10.1998, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що тарифи, які застосовувались відповідачем, були завищеними та такими, що не відповідали діючому законодавству, оскільки не пройшли державної реєстрації в органах юстиції.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог вказує на те, що до повноважень Київської міської державної адміністрації, як виконавчого органу Київської міської ради, згідно з частиною 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 20 Закону України "Про теплопостачання", пункту 2 частини "а" статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесено повноваження встановлювати ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. В листі Міністерства юстиції України від 20.03.2009 № 480-09-24 надано роз'яснення щодо державної реєстрації нормативно-правових актів, згідно якого нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації (виконавчого органу Київської міської ради) щодо встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, прийняті в межах повноважень виконавчого органу Київської міської ради, відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" державній реєстрації в органах юстиції не підлягають.

Апеляційним господарським судом скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги позивача.

Постанова суду мотивована тим, що оскільки розпорядження Київської міської державної адміністрації № 981 від 31.08.2009, № 1192 від 15.10.2009, № 1333 від 30.11.2009, № 392 від 31.05.2010 в судовому порядку визнані незаконними і нечинними з моменту їх прийняття, а дію розпорядження № 520 від 29.04.2009 зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 842-р від 17.07.2009 "Про зупинення дії деяких розпоряджень голови Київської міської держадміністрації з питань встановлення (погодження) тарифів на житлово-комунальні послуги в м. Києві", в даному випадку нарахування за укладеним між позивачем та відповідачем договором необхідно здійснювати на підставі розпорядження, яке передувало скасованим та зупиненому розпорядженню (тобто, попереднє розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002 "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення", яке зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції за № 46/429 від 27.06.2002).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2014 у справі № 2-а-118/11 (провадження № 2-а/761/4/2014) за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, Житлово-будівельний кооператив "Теремки-2", Житлово-будівельний кооператив "Ремонтник", Приватне підприємство "Компанія ФАХ", ОСББ "Сердолік", ОСББ "Науковець", ЖБК "Буревісник-3" про визнання бездіяльності протиправною, скасування нормативно-правових актів і зобов'язання вчинити дії позовні вимоги було задоволено частково. Зокрема, визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації № 981 від 31.08.2009р., № 1192 від 15.10.2009, № 1333 від 30.11.2009, № 392 від 31.05.2010. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 залишено без змін постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2014 у справі № 2-а-118/11. Зі змісту вказаної постанови слідує, що підставою для визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття вказаних розпоряджень стало те, що їх не подано на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровано ними, а отже, вказані розпорядження не набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 15.12.2006 № 1786 "Про затвердження, погодження змін до розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1575, від 30.10.2006 № 1576 та від 30.10.2006 № 1577" втратило чинність згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.05.2007 № 642, яке скасоване постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2009, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011, постановою Верховного Суду України від 28.11.2011. Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.11.2009 № 1333, від 31.05.2010 № 392 визнані незаконними та нечинними з моменту прийняття постановою Шевченківським районним судом міста Києва від 10.12.2010, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.03.2011 та постановою Верховного Суду України від 02.12.2014.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з думкою суду апеляційної інстанції про неможливість застосування рішення центрального органу виконавчої влади про встановлення тарифів на теплову енергію, які в судовому порядку визнанні незаконними і нечинними з моменту їх прийняття.

Разом з тим, суд посилаючись на розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002 "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення" не з'ясував питання чинності даного розпорядження, оскільки вказане розпорядження втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 18.04.2008 № 578 "Про визнання такими, що втратили чинність, окремих розпоряджень Київської міської державної адміністрації", та чи підлягає застосуванню зазначене розпорядження до визначення тарифів в період з 2008 по 2010 роки.

З урахуванням викладеного, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції відповідно до статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових актів були неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, порушено та неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, у зв'язку з чим суди прийшли до передчасних висновків у справі, а постановлені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Встановлення зазначених обставин виходить за межі перегляду справи в порядку касації та є підставою для скасування рішення і постанови з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також вжити заходів щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи та прийняти рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 19.03.2014 у справі № 5011-22/10699-2012 скасувати.

Справу № 5011-22/10699-2012 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Н. Кочерова

Судді Н. Акулова

В. Саранюк