ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 р. Справа № 909/1327/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Манів-Головецької О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Золото Карпат", вул. І.Франка 19/1, смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область, 77552,

до відповідача: Відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області, вул. Пушкіна 12, м. Долина, Івано-Франківська область, 77503,

про стягнення 50 000 грн.00 коп. - моральної шкоди та 3 000 грн. 00 коп. - судові витрати на надання правової допомоги

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник, (доручення б/н від 22.12.2015 року; паспорт серія СЕ № 061480 від 17.08.2001 року);

від позивача: ОСОБА_2 - представник, (доручення б/н від 26.01.2016року)

від позивача: ОСОБА_3 - адвокат, (угода про надання правової допомоги від 12.10.2015 року; паспорт серія СС № 581692 від 31.07.1998 року)

від відповідача: ОСОБА_4 - начальник відділу, (паспорт серія СС № 634227 від 12.11.1998 року)

встановив: Приватне підприємство "Золото Карпат" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області (далі - відповідач) про стягнення 50 000 грн. 00 коп - моральної шкоди та 3 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок неправомірної відмови відповідача у надані висновків, позивач не зміг своєчасно виконати роботу по виготовленню землевпорядної документаціїї. Зазначена обставина призвела до приниженням ділової репутації перед замониками послуг, що завдало моральні страждання позивача. Приниження ділової репутації фірмисприяло зменшенню кількості замовників, що в свою чергу вплинуло на загальний прибуток. В обгрунтування позовних вимог позивач також посилається на те, що начальник відділу Дерземагенства у Долинському районі особисто повідомляв усіх сільських спеціалістів по землевпорядкуванню про те, що ПП "Золото Карпат" не має відповідної ліцензії щодо здійснення господарської діяльності у сфері землеустрою і на підставі цього стверджував, що будь-яка співпраця з підприємством у зв"язку з цим є неможливою. Вказані дії начальника відділу призвели до того, що велика кількість сільських рад району, отримавши таку інформацію, перестали співпрацювати з позивачем.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі (в тому числі щодо стягнення 3 000 грн. - витрат на правову допомогу), з підстав викладених у позовній заяві, та просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.1712/16 від 09.02.16) та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує безпідставністю позовних вимог та таких, що не підлягають задоволенню, мотивуючи їх тим, що заявлений позов є тиском на діяльність кадастрових реєстраторів та здійснення ними діяльності, передбаченої законодавством, спростовуючи їх тим, що Відділом було надано висновки, які зареєстровані у журналі реєстрації висновків, та в підтвердження своїх заперечень подав копію журналу реєстрації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Приватне підприємство "Золото Карпат" на підставі Ліцензії серії АВ №440185, виданої Державним комітетом України із земельних ресурсів (строк його дії з 02.03.09 по 01.03.14) з 05 березня 2009 року займається проведенням робіт із землеустрою.

Як зазначає позивач у позовній заяві, останній за період з травня по листопад 2014 року направляло до Відділу Держземагенства у Долинському районі проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічні документації із землеустрою

13 листопада 2014 року Відділ Держемагенства у Долинському районі звернувся до позивача з повідомленням №281/1 про повернення всіх проектів землеустрою та технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які направлялись ПП "Золото Карпат" до нього з вересня 2014 року. Даним повідомленням Відділ відмовив позивачу у погодженні проектів землеустрою, посилаючись на те, що:

- ліцензія ПП "Золото Карпат" АВ №440185 на проведення робіт із землеустрою діяла з 02.03.2009 року по 01.03.2014 року, а господарська діяльність у сфері землеустрою до 01.01.2015 року проводиться на основі діючих ліцензій та за наявності сертифікованого інженера-землевпорядника, який включений до реєстру;

- ПП "Золото Карпат" необхідно пред"явити інформацію про те, що у підприємстві працює за основним місцем роботи двоє і більше сертифікованих інженерів-землевпорядників, що відповідальні за якість робіт із землеустрою, яку оформлено організацією.

Вважаючи дії Відділу Держемагенства у Долинському районі неправомірними, ПП "Золото Карпат" звернулося з адміністративним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про визнання дій відповідача неправомірними та зобов"язання вчинити дії.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року по справі №809/1174/15 визнано протиправними дії державного агенства земельних ресурсів у Долинському районі Івано-Франківської області щодо відмови в наданні висновків про погодження або про відмову в погодженні проектів землеустрою та технічної документації із землеустрою, одержаних до 31.12.2014 року від розробника приватного підприємства "Золото Карпат". Даною постановою зобов"язано відділ Державного агенства земельних ресурсів у Долинському районі Івано-Франківської області надати (надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення) ПП "Золото Карпат" висновки про погодження або про відмову у погодженні проектів землеустрою земельних ділянок ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

У травні 2015 року Відділ Держземагенства у Долинському районі звернувся до Івано-Франківського адміністративного суду із заявою про перегляд вищезазначеної постанови за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 року заяву Відділу державного агенства земельних ресурсів у Долинському районі про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

З огляду на викладене, суд виходить з наступного.

Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України , відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст.1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні ст.1190 ЦК України.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідача і його вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Як випливає з обґрунтування позовних вимог, основні моральні страждання позивача пов'язані із приниженням ділової репутації перед замовниками послуг, оскільки позивач не зміг своєчасно виконати роботу по виготовленню землевпорядної документаціїї внаслідок неправомірної відмови відповідача у надані висновків.

Звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач не надав суду доказів, які б свідчили про приниження ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача.

Оскарження позивачем відмови відповідача у наданні висновків по землевпорядній документації є реалізацією права позивача на захист своїх прав, яким позивач скористався.

Одночасно, посилання позивача на протиправність дій відповідача, що встановлена адміністративним судом, не доводить причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Позивачем не представлено доказів в обґрунтування розміру заподіяння моральної шкоди в сумі 50 000грн. 00 коп.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. 00 коп. Отже, позов в цій частині слід відмовити.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення витрат в сумі 3 000 грн., що є витратами на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В обгрунтування понесення витрат позивач надав договори про надання правової допомоги від 01.04.15 на суму 1000 грн. 00 коп. від 10.06.15 на суму 1 000 грн. 00 коп. та від 12.10.15 на суму 1 000 грн. 00 коп.; квитанції про їх сплату та ордера про надання правової допомоги, копії яких долучені до матеріалів справи.

З оглянутих вище зазначених договорів вбачається, що правова допомога по перших двох договорах (від 01.04.15 та від 10.06.15) на загальну суму 2 000 грн. 00 коп. була здійснена при захисті та відновленні порушених прав під час оскарження неправомірних дій відповідача в адміністративному суді, а по третьому договору від 12.10.2015 року на суму 1 000 грн. - надавалась при захисті та відновленні порушених прав в Господарському суді Івано-Франківської області по даній справі.

Щодо витрат на суму 2000 грн. 00 коп. по договорах про надання правової допомоги від 01.04.15 та від 10.06.15, то суд виходить з наступного.

Статтею 87 КАС України визначено, що до судових витрат належать судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Приписами ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи наведене позивач не був позбавлений можливості заявляти про відшкодування зазначених вище витрат під час розгляду справи в адміністративному суді та отримати відшкодування таких судових витрат, оскільки вони за своєю правовою природою не є шкодою, а є саме витратами, пов'язаними з розглядом справи.

З огляду на викладене витрати на суму 2000 грн. за надання правової допомоги в адміністративному суді не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат на суму 1000 грн. 00 коп за надання правової допомоги згідно договору від 12.10.2015 року, то суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Згідно норм ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору; суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та прийняття судом рішення про відмову у задоволені позову, суд дійшов висновку про, що вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на юридичні послуги в розмірі 1000,00 грн. за надання правової допомоги згідно договору від 12.10.2015 року задоволенню не підлягають.

За наведеного, суд приходить до висновку про відмову в позові Приватного підприємства "Золото Карпат" до Відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області про стягнення 50 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди та 2 000 грн. 00 коп. - витрат за надання правової допомоги в адміністративному суді.

З врахуванням ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору та оплаті правової допомоги, у зв"язку із відмовою в позові, залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити в позові Приватного підприємства "Золото Карпат" до Відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області про стягнення 50 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди та 2 000 грн. 00 коп. - витрат за надання правової допомоги в адміністративному суді.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.02.16

Суддя Фанда О.М.