ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.16р. Справа № 904/10449/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів, м. Нікополь Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 208 213 грн. 21 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, дов. №62 від 24.12.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" заборгованість в розмірі 208 213 грн. 21 коп., з яких: 197 524 грн. 65 коп. пені та 10 688 грн. 56 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем умов договору поставки від 05.12.2014р. №151504/1406395 щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Відповідач надав відзиви на позовну заяву, в яких проти позовних вимог заперечує, зазначаючи, що наданий позивачем розрахунок пені є завищеним й неаргументованим, оскільки згідно контррозрахунку відповідача розмір пені становить 197 459 грн. 09 коп. Також відповідач у відзиві на позов посилався на необхідність зменшення пені, обґрунтовуючи це скрутним фінансовим становищем підприємства, яке утворилося внаслідок бойових дій на території Донецької та Луганської областей, де знаходиться значна частина контрагентів відповідача, які на теперішній час не мають змоги вчасно розрахуватися з відповідачем, а також посиланням на незначний термін прострочення оплати товару й повну сплату його вартості до звернення позивача із даним позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання 03.02.2016р. не зявився, подав клопотання від 29.01.2016р. № 1076-4016 про розгляд справи без участі представника позивача.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.01.2016р. до 28.01.2016р. та з 28.01.2016 р. до 03.06.2016р.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання" (покупець) укладено договір поставки № 151504/1406395, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити й передати у власність покупцю, а покупець прийняти та сплатити згідно п. 3.4 цього договору феросплави (далі - товар), протягом строку з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, на умовах, у кількості та строки, зазначені у специфікаціях до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

За умовами п. 8.6 Договору даний договір вступає в силу з 01.01.2015р. та діє до 01.03.2016р. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобовязань за Договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору датою поставки товару, при поставці залізницею, вважається дата штампу на залізничній накладній станції вантажовідправника відповідно п.2.1 постачальник приймає на себе зобовязання по організації та оплаті транспортування та супроводження товару на шляху його слідування. Постачальник несе ризик випадкової втрати та/або пошкодження товару до моменту прибуття товару на залізничну станцію Кривий Ріг сортувальний, Придніпровської залізниці, що підтверджується штемпелем залізничної станції на залізничній накладній. Покупець зобовязаний на протязі 2 робочих днів з дати прибуття товару, направити факсимільним та/або електронним звязком, з подальшим відправленням курєрською поштою на адресу постачальника, засвідчену покупцем копію залізничної накладної зі штемпелем залізничної станції Кривий Ріг сортувальний, Придніпровської залізниці

Згідно з п. 3.4 Договору покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі електронним або факсимільним зв'язком наступних документів: рахунка постачальника, копії залізничної квитанції, сертифіката якості, у відповідності до п. 3.9 цього договору.

На виконання умов Договору між сторонами було підписано специфікації до договору поставки № 151504/1406395 від 05.12.2014р. (а.с. 16-28).

12.07.2015р. на виконання умов укладеного Договору та специфікацій до нього, відповідно до рахунку №200963 від 12.07.2015р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5 201 767 грн. 39 коп., що підтверджується залізничною накладною № 45039021(а. с.29-31).

На виконання умов п. 3.4 Договору, 20.07.2015р. позивач направив на адресу відповідача рахунок на оплату товару № 200963 від 12.07.2015р. зі строком сплати до 21.08.2015р. (а.с.33-36)

Відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, розрахувався з позивачем у повному обсязі, проте з порушенням строку, встановленого п. 3.4 Договору, а саме: 15.09.2015р., що підтверджується банківською довідкою від12.11.2015р. № Е.21.0.0.0/4-8651 (а.с. 32).

У п. 7.6 Договору сторони узгодили, що у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим Договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочки оплати, включаючи день оплати.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за період з 22.08.2015р. по 15.09.2015р., у загальному розмірі 197 524 грн. 65 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 10 688 грн. 56 коп. 3 % річних за період з 22.08.2015р. по 15.09.2015р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що розрахунок пені відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

При чому, господарським судом не приймається до уваги контррозрахунок пені, здійснений відповідачем, оскільки в межах правильно визначених періодів розрахунок пені відповідачем проведено арифметично невірно.

Водночас, перевіркою розрахунку 3% річних судом встановлено, що позивачем безпідставно включено у період розрахунку день оплати відповідачем вартості товару, у звязку із чим, згідно перерахунку, виконаного господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних в сумі 10 261 грн. 02 коп. за період з 21.08.2015р. по 14.09.2015р. включно. В решті позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 197 524 грн. 65 коп. суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач зазначив про необхідність зменшення пені, обґрунтовуючи це скрутним фінансовим становищем підприємства, яке утворилося внаслідок бойових дій на території Донецької та Луганської областей, де знаходиться значна частина контрагентів відповідача, які на теперішній час не мають змоги вчасно розрахуватися з відповідачем; посиланням на незначний термін прострочення оплати товару й повну сплату його вартості до звернення позивача із даним позовом до суду, а також на те, що розмір пені, нарахований позивачем, є значно великим, не відповідає розміру понесеним збиткам позивача та може привести до ускладнення та навіть зупинки діяльності підприємства. На підтвердження вказаних обставин відповідачем наданий звіт підприємства про фінансові результати (звіт про сукупний доход) за 2015 рік

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, та той факт, що оплата за отриманий товар відповідачем здійснена в повному обсязі до звернення з позовом до суду, прострочення оплати є незначним, відповідачем належними доказами підтверджено, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зменшити пеню на 40% до 118 514 грн. 79 коп.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43,49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (50057, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Заводська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) 118 514 грн. 79 коп. (сто вісімнадцять тисяч пятсот чотирнадцять грн.. 79 коп.) пені, 10 261 грн. 02 коп. (десять тисяч двісті шістдесят одну грн. 02 коп.) 3% річних, 3 116 грн. 79 коп. (три тисячі сто шістнадцять грн. 79 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_2

Повне рішення складено 08.02.16р.