ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6463/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції ПАТ "Центренерго", м. Українка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт", м. Харків
про стягнення 526100,40 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю;

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції (далі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт" (далі - відповідач), в якій просило суд стягнути з відповідача 514409,28 грн. пені за період з 07.07.2015 року по 07.12.2015 року за несвоєчасне виконання договору №13/53 від 28.11.2014 року та штраф 7% вартості непоставленої продукції - 11691,12 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 19.01.2016 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 19.01.2016 року розгляд справи був відкладений до 08.02.2016 року до 11:40 год.

У судовому засіданні 08.02.2016 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 08.02.2016 року представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, дослідженому судом та долученому до матеріалів справи.

Зокрема, посилався на те, що 13.11.2014 року між сторонами був укладений договір про закупівлю (поставку) товарів №131/18. За вказаним договором ТОВ "Харківенергоремонт" поставило позивачу замовлену продукцію у зв'язку з чим між сторонами були підписані акти приймання-передачі матеріальних цінностей та видаткові накладні. Втім, позивач не розрахувався за поставлений товар за договором №131/18 від 13.11.2014 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 626503,20 грн. ТОВ "Харківенергоремонт" вказує на те, що для припинення тривалої протиправної поведінки покупця (позивача) за договором про закупівлю (поставку) товарів №131/18 від 13.11.2014 року і попередження можливості протиправної поведінки покупця за договором про закупівлю (поставку) товарів №13/53 від 28.11.2014 року, з метою захисту порушених прав, керуючись ст. ст. 594 - 597, 692 ЦК України, застосував право притримання товару за договором про закупівлю (поставку) товарів № 13/53 від 28.11.2014 року, оскільки таким чином забезпечує свої вимоги, щодо повного виконання ПАТ Центренерго зобов'язань та погашення грошової заборгованості за попереднім договором про закупівлю (поставку) товарів № 131/18 від 13.11.2014 року.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, між ПАТ Центренерго в особі Трипільської ТЕС (покупець) та ТОВ Харківенергоремонт (постачальник) був укладений договір № 13/53 від 28.11.2014 року (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 та п. 1.2 договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю продукцію згідно умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити поставлену продукцію.

За умовами п. 3.3 договору об'єм кожної партії продукції зазначається у відповідній письмовій заявці покупця, яка є невід'ємною частиною договору, місце і строк поставки продукції визначається в додатку до договору.

У п. 5 додатку № 1 до договору № 13/53 від 28.11.2014 року сторони обумовили, що строк поставки продукції становить - протягом 130 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки.

Трипільська ТЕС листом № 08-577 від 05.02.2015 року подало заявку на поставку продукції.

Згідно листа № 120-03/149/1 від 18.05.2015 року ТОВ Харківенергоремонт отримало вище визначену заявку 26.02.2015 року. Таким чином, строк для поставки продукції починається з 27.02.2015 року. Останній календарний день для поставки обумовленої продукції за договором № 13/53 - 06.07.2015 року.

Втім, в цей період відповідач замовлену продукцію на адресу Трипільської ТЕС, як це обумовлено у п. 4 додатку № 1 до договору № 13/53 від 28.11.2014 року, не поставив, що й стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п. 9.2 договору № 13/53 від 28.11.2014 року сторони обумовили, що у разі невиконання, або неналежного виконання зобов'язань щодо поставки продукції з постачальника (відповідача) стягується пеня в розмірі 2% вартості не поставленої продукції, а за прострочення понад 20 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми не поставленої продукції.

Відповідно до ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Суд не погоджується з твердженням відповідача про застосуванням ним свого права як продавця на притримання товару, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 594 ЦК України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 595 ЦК України, кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника.

В якості доказу направлення позивачу повідомлення про притримання відповідач надав суду претензію №120-03/65 від 04.03.2015 року.

Втім, за змістом наданого документу, судом встановлено, що відповідач вимагав позивача перерахувати грошовий борг у розмірі 626503,20 грн. за договором №131/18 від 13.11.2014 року, а у разі своєчасного не повернення грошового боргу, повідомляв, що буде вимушений звернутися з позовом до господарського суду.

Отже, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані сторонами доказами, суд визнає відповідача таким, що прострочив виконання свого зобов'язання щодо поставки товару за договором №13/53 від 28.11.2014 року.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 514409,28 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по вказаному договору підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, у п. 9.2 договору № 13/53 від 28.11.2014 року сторони обумовили, що у разі невиконання, або неналежного виконання зобов'язань щодо поставки продукції з постачальника (відповідача) стягується пеня в розмірі 2% вартості не поставленої продукції, а за прострочення понад 20 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми не поставленої продукції.

Проте, згідно ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За визначенням, наведеним у ч. 2 ст. 22 ГК України, ПАТ "Центренерго" є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки (S.11001 Державні не фінансові корпорації, а.с. 31).

Виходячи з аналізу норми ч. 1 ст. 231 ГК України, суд зазначає, що якщо законом імперативно визначено розмір штрафних санкцій за певні порушення то сторони в договорі не можуть його змінити. Так ч.2 ст. 231 ГК України визначає пеню за порушення строків виконання зобов'язання у розмірі 0,1%, зміна якої не допускається, оскільки ч.2 ст.231 ГК України застосовується у системній єдності з положенням ч.1 ст.231 ГКУ.

Втім, з наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено без урахуванням положень зазначених норм законодавства, а саме ч. 2 ст. 231 ГК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлена до стягнення пеня у розмірі 514409,28 грн. є несорозмірною з вартістю непоставленого товару на суму 167016,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що за порушення строків поставки товару з ТОВ "Харківенергоремонт" належить стягнути зменшену пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, що становить 25720,46 грн. В решті заявленої пені слід відмовити, як зайво нарахованої.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованої позивачем суми штрафу у розмірі 11691,12 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 9.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань щодо поставки продукції з постачальника стягується за прострочення понад 30 днів штраф у розмірі 7% вказаної вартості продукції.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховане відповідачу штраф на суму несвоєчасно поставленого товару у розмірі 11691,12 грн., розрахунок штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо його задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 509, 525, 526, 530, 594, 595, 655, 712 ЦК України; ст.ст. 173, 174, 179, 216-218, 230, 231 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт" (61017, м. Харків, вул. Сіриківська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі Трипільської теплової електростанції ПАТ "Центренерго" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1, , р/р 2 в АТ "Державний ощадний банк України" м. Київ, МФО 300465) - 25720,46 грн. пені, 11691,12 грн. штрафу та 561,18 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 488688,82 грн. відмовити.

Повне рішення складено 12.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3