РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/30518/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Гепард"

до: Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м.Києва

про: стягнення 82 237,60 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Файчак В.І. - представник за довіреністю

Від відповідача: Чернобук О.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гепард" до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м.Києва про стягнення 82 237,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.14 у справі № 910/7121/14 стягнуто з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м. Києва на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гепард" 72 675 грн. 00 коп. заборгованості. Позивач вказує, що фактично рішення суду виконано 26.11.2015 року, в зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу 68 421,34 грн - інфляційні втрати та 13 816,26 грн - 3 % річних за загальний період з 18.12.2009р. по 25.11.15р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року порушено провадження у справі №910/30518/15.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати без врахування строку позовної давності, в зв'язку з чим відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Позивачем надано до суду заяву про стягнення суми заявлених санкцій, з врахуванням строків позовної давності, інфляційних втрат в розмірі 56 672,55 та 3 % річних в розмірі 6403,37 грн за загальний період з 02.12.2012 року по 25.11.15 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин, заява представника позивача прийнята Господарським судом міста Києва.

В судових засіданнях 13.01.16р., 28.01.2016р. оголошувалися перерви.

У судовому засіданні 04.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гепард" (продавець) та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м. Києва (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 112 (надалі по тексту - Договір), за умовами якого продавець протягом строку дії Договору зобов'язався за замовленнями покупця, за умови їх підтвердження, передавати у власність (повне господарське відання) покупця та відпускати нафтопродукти в асортименті: дизельне пальне, не етильовані бензини А-95, А-92 та А-76 (надалі - товар) належної якості, що відповідає державним стандартам, в кількості, визначеній відповідно до накладних, які є невід'ємними частинами цього Договору, а покупець зобов'язується оплачувати вартість товару на умовах цього Договору та отримувати товар на АЗС.

Згідно з пунктом 7.1. Договору покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість товару протягом 14 календарних днів з моменту передачі товару, що підтверджується отриманим рахунком-фактурою та видатковою накладною продавця.

В зв'язку з порушенням Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м. Києва зобов'язання по оплаті поставленого позивачем товару, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.14 у справі № 910/7121/14 стягнуто з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м. Києва на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гепард" 72 675 грн. 00 коп. заборгованості.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.14 у справі № 910/7121/14 видано наказ.

Позивач вказує, що фактично рішення суду виконано 26.11.2015 року, в зв'язку з чим позивачем, з урахування заяви від 01.02.16р, нараховано відповідачу 56 672,55 грн - інфляційні втрати та 6409,83 грн. - 3 % річних за загальний період з 18.12.2009р. по 25.11.15р.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011№ 11/109).

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.14 у справі № 910/7121/14 встановлено факт невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в сумі 72 675,00 грн.

25.02.2015 року головним державним виконавцем Солом'янського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.07.2014р. №910/7121/14.

Грошові кошти стягнуті ВДВС Солом'янського РУЮ з відповідача та виплачені позивачеві згідно платіжних доручень №6815 від 13.10.2014р. в сумі 601,68 грн, та №4765 від 25.05.2015р. в сумі 1225,32 грн, спрямовані на відшкодування витрат зі сплати судового збору позивача, які складали 1827,00 грн. Решта частина коштів, що надійшли згідно платіжного доручення №4765 від 25.05.2015р. від ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в сумі 183,25 грн спрямовані в рахунок погашення основного боргу.

Враховуючи наведене вище, сума основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений товар станом на 27.05.2015р. складала 72 461,75 грн.

06 липня 2015 року відповідач частково оплатив заборгованість перерахувавши на поточний рахунок позивача грошові кошти в сумі 1 000,00 грн, згідно платіжного доручення №12608202 від 06.07.2015р.

29 липня 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві стягнуто з відповідача та перераховано позивачу частину боргу в сумі 4 543,03 грн, згідно платіжного доручення №6561 від 29.07.2015р., яке було проведено банком 30.07.2015р.

13 жовтня 2015 року відповідач частково оплатив заборгованість перерахувавши на поточнйй рахунок позивача грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, згідно платіжного доручення №765 від 13.10.2015р.

11 листопада 2015 року відповідач частково оплатив заборгованість перерахувавши на поточний рахунок позивача грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, згідно платіжного доручення №870 від 11.11.2015р.

19 листопада 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві стягнуто з відповідача та перераховано позивачу частину боргу в сумі 24 111,62 грн, згідно платіжного доручення №12145 від 19.11.2015р., яке було проведено банком 20.11.2015р.

26 листопада 2015 року відповідач оплатив решту заборгованості перерахувавши на поточний рахунок позивача грошові кошти в сумі 32 837,10 грн згідно платіжного доручення №911 від 26.11.2015р.

Таким чином, фактично рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.14 у справі № 910/7121/14 було виконано в повному обсязі 26.11.2015 року.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в розмірі 6409,83 грн. за період з 18.12.2009р. по 25.11.2015 року та інфляційні втрати в розмірі 56 672,55 грн за період з 18.12.2009 року по 10.11.2015р.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами п. 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 02.12.2015 року, то він має право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період з 02.12.12 року до дня фактичного виконання рішення суду у справі № 910/7121/14.

Таким чином, суд здійснює перерахунок інфляційних втрат за період з 02.12.12 року по 10.11.2015 року та 3 % річних за період з 02.12.12 року о 25.11.15р.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3 % річних, в зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 6 403,37 грн.

Судом перераховано розмір інфляційних втрат, в зв'язку з чим, враховуючи те, що позивачем не було враховано дефляцію, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат частково в розмірі 56 293,84 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м.Києва (03061, м.Київ, вул.Новопольова, буд.95, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гепард" (03058, м.Київ, вул.Вадима Гетьмана, буд.30, ) 6 403 (шість тисяч чотириста три) грн 37 коп - 3 % річних, 56 293 (п'ятдесят шість тисяч двісті дев'яносто три) грн 84 коп - інфляційні втрати та 1210 (тисячу двісті десять) грн 56 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повний текст рішення складено: 10.02.2016р.

Суддя Л.М. Шкурдова