КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2016 р. Справа№ 910/28968/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Борзенкова Ю.М., довіреність № 01/230-69 від 04.01.2016,

відповідача: Донченко Т.Г., довіреність № 12 від 14.01.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015

у справі №910/28968/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" про зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Український Інноваційний Банк" виконати платіжне доручення № 18 від 06.10.2015 та перерахувати на користь Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києві грошові кошти в розмірі 120 000,00 грн, які знаходяться на поточному рахунку № 0001, МФО 300142 в Публічному акціонерному товаристві "Український Інноваційний Банк" на рахунок № 0007, МФО 820019, Банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі №910/28968/15 позов задоволено повністю. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Український Інноваційний Банк" (04053, м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 10-а, ) виконати платіжне доручення № 18 від 06.10.2015 та перерахувати на користь Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києві грошові кошти в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн 00 коп., які знаходяться на поточному рахунку № 0001, МФО 300142 в Публічному акціонерному товаристві "Український Інноваційний Банк" на рахунок № 0007, МФО 820019, Банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (04053, м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 10-а, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26, ) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Український Інноваційний Банк"( ПАТ «УКРІНБАНК») подало апеляційну скаргу в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі №910/28968/15 та прийняти рішення про відмову у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 11.01.2016 для розгляду апеляційної скарги ПАТ «УКРІНБАНК» визначено колегію суддів: Андрієнко В.В.(головуючий суддя), Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 апеляційну скаргу ПАТ «УКРІНБАНК» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.02.2016.

02.02.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло доповнення до апеляційної скарги, а від представника позивача - відзив на апеляційну скаргу.

В доповненні до апеляційної скарги відповідач зазначив, що зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунку, мають майново-грошовий характер, відтак у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. Таким чином, на позивача поширюються обмеження щодо задоволення його вимог до відповідача під час запровадження у ньому тимчасової адміністрації, встановлені приписами п. 1 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є підставою для відмови у позові.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив суд відхилити апеляційну скаргу відповідача, а рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у даній справі залишити без змін.

02.02.2016 в судовому засіданні було оголошено перерву до 11.02.2016.

10.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, де позивач зокрема зазначав те, що апеляційна скарга є необгрунтованою та жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції.

В судове засідання, яке відбулось 11.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача. Присутні представники надали суду усні пояснення щодо апеляційної скарги.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

10.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Український Інноваційний Банк" (банк) та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 0001 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває клієнту рахунок та зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок № 0001, в національній валюті України/іноземній валюті, а також на інші поточні рахунки, відкриті згідно з заявою клієнта встановленої Національним банком України форми, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 3.1. договору банк має право здійснювати платежі з рахунків з урахуванням сум, що надходять на рахунки клієнта протягом операційного часу.

Пунктом 2.2.1 договору встановлено, що клієнт має право самостійно розпоряджатись коштами на своїх рахунках, за винятком випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

У п. 6.1 договору зазначено, що останній набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє протягом необмеженого строку. Дія цього договору може бути припинена за згодою сторін у разі подання від клієнта заяви про закриття рахунку.

Судом встановлено, що 13.10.2015 позивачем було подано до банку платіжне доручення № 18 від 06.10.2015 на суму 187 000,00 грн з призначенням платежу "авансовий платіж по податку на прибуток за жовтень 2015 р.".

З наданої позивачем виписки по рахунку слідує, що відповідачем 16.10.2015 було проведено лише частину грошових коштів у сумі 67 000,00 грн та залишок коштів у розмірі 120 000,00 грн до цього часу не проведено.

Відповідно до п. 1.2. договору зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду нормативно-правовими актами та цим договором, а клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта згідно тарифів банку, які встановлюються банком.

Згідно з п. 1.3. договору платежі з рахунків клієнта банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі зазначає, що станом на день прийняття рішення, залишок грошових коштів на спірному рахунку позивача складав 119 926, 46 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача, з урахуванням чого рішення суду зобов'язати відповідача перерахувати 120000, 00 грн є незаконним.

Посилання відповідача на недостатність коштів на рахунку позивача не приймаються судом до уваги, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами. З виписки по особовим рахункам з 05.10.2015 по 26.11.2015 (рахунок 0001) доданої до апеляційної скарги видно, що вхідний залишок на рахунку позивача станом на 16.10.2015 становив 187 136, 46 грн. Після часткового проведення коштів на суму 67 010, 00 грн вихідний залишок становив 120 026, 46 грн.

Окрім того, у своїх доповненнях до апеляційної скарги, відповідач заначає, що відповідно до постанови правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2015 № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «УКРІНБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25.12.2015 по 24.03.2016 (включно) та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК», , МФО 300142- ОСОБА_7.

Апелянт вважає, що до спірних правовідносин варто застосовувати положення пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка містить заборону щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до штампу Господарського суду м. Києва позивач звернувся з позовом до суду 12.11.2015. Рішення у даній справі прийняте 01.12.2015. Тимчасова адміністрація запроваджена у ПАТ «УКРІНБАНК» з 25.12.2015, тобто після прийняття рішення по справі.

Слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на його рахунку у банку відповідача, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження здійснення банком операції з перерахування спірних сум або в порядку розділу VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі прийняття рішення про ліквідацію банку.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37, ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника до закінчення строку дії зазначеної обставини, про що державний виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про таку обставину, виносить вмотивовану постанову, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець.

Згідно з п. 31 ч. 1, ч. 5 ст. 49 вказаного закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для відмови для задоволенні позовних вимог у зв'язку з введенням у банку тимчасової адміністрації викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 01.10.2015 №910/5836/15-г.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банк має право не виконувати розрахункові та супровідні документи, які оформлені з порушенням чинного законодавства. Повернення таких документів здійснюється не пізніше наступного дня з дня їх надходження до банку (п. 2.1.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, перерахування коштів за наданим позивачем платіжним дорученням не здійснив та мотивованої відмови, із зазначенням підстав не виконання перерахування, не надав.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 Цивільного кодексу України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодекс України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, а у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, ті обставини, на які він посилався у апеляційній скарзі (з урахуванням доповнення до апеляційної скарги).

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/28968/15, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/28968/15, відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для його скасування або зміни, відсутні. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі №910/28968/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/28968/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран