КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 911/3740/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Пушкар О.М. (довіреність від 15.12.2015 № 53/ЗОВ);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»

на рішення господарського суду Київської області від 26.10.2015

у справі № 911/3740/15 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»

про стягнення 29553,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 911/3740/15 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» страхове відшкодування в сумі 29553,24 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення господарського суду Київської області від 26.10.2015 у справі № 911/3740/15 змінити та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 13771,78 грн.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував тим, що рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015 прийнято в першому судовому засіданні без участі представника відповідача за відсутності в матеріалах справи витребуваних у відповідача документів та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, що призвело до порушення місцевим судом процесуального права та як наслідок судом прийнято неправомірне рішення. Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом відшкодовуються з урахуванням зносу деталей, замінених в процесі відновлення транспортного засобу.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано приписів статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом відшкодовуються з урахуванням зносу. Також апелянт стверджує, що рахунок № НОМЕР_3 від 02.03.2015, виставлений ТОВ «Автомир», не є належним доказом підтвердження вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2015 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.12.2015 за участю уповноважених представників.

У судовому засіданні 14.12.2015 судом оголошено перерву до 13.01.2016.

Представник відповідача у судове засідання 13.01.2016 не зявився, проте відсутність представника не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду, а тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач в судове зсідання 13.01.2016 з'явився та заперечив проти поданої апеляційної скарги та вважає, що Господарськиим судом Київської області прийнято правомірне рішення у відповідності до вимог чинного законодавста України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає рішення суду першої інстанції обгрунтованим з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.11.2014 між ОСОБА_3 (далі, страхувальник) та приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі, страховик) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 016-07-1851-10 (далі, Договір), за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASAT», державний номер НОМЕР_1 (далі, застрахований транспортний засіб).

Як вбачається з довідки ВДАІ № 57367317, 05.02.2015 в місті Києві по вул. Гетьмана сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASAT», д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «CHEVROLET», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 26.03.2015 у справі № 760/4649/15-п, провадження № 3-1603/15 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLKSWAGEN PASAT», д/н НОМЕР_1 склала 29 553,24 грн. відповідно до рахунку ТОВ «Автомир» № НОМЕР_3 від 02.03.2015, на підставі якого позивачем складено страховий акт № 10570-Т від 23.03.2015 та розрахунок суми страхового відшкодування від 20.03.2015.

Позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 29553,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 445 від 01.04.2015.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «CHEVROLET», д/н НОМЕР_2, застрахована ПАТ «Страхова компанія «Скайд» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_4, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою за вих. № 1077 від 01.07.2015, у якій просив відшкодувати приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «Омега» понесені ним збитки в сумі 29 553,24 грн.

Проте, відповідач відповіді на вимогу не надав, суму страхової виплати не відшкодував.

У зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 29553,24 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з частинами четвертою і вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 9.1. договору № 016-07-1851-10 від 25.11.2014 сторони передбачили, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору на підставі заяви одержувача страхового відшкодування про виплату страхового відшкодування та страхового акту.

На підставі викладеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем належним чином виконано умови договору добровільного страхування наземного транспорту № 016-07-1851-10.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Отже, висновок місцевого господарського суду, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, позивач набув права зворотної вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в розмірі 29553,24 грн. - у межах фактичних затрат, є обґрунтованим і законним.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 15 квітня 2015 року справа № 3-50гс15.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку за наявністю визначених законом підстав про те, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення з відповідача 29 553,24 грн. суми страхового відшкодування є обґрунтованими, законним та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» на рішення господарського суду Київської області від 26.10.2015 у справі № 911/3740/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 26.10.2015 у справі № 911/3740/15 залишити без змін.

3. Справу № 911/3740/15 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді Г.В. Корсакова

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2016