РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа №910/40/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив-Принт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет»

про стягнення 42 543,66 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Колесник В.В. - по дов. № б/н від 01.02.2016

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив-Принт» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» 42 543,66 грн., з яких: 41 361,18 грн. основного боргу, 951,31 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 231,17 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору поставки № від 01.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 порушено провадження у справі № 910/40/16 та призначено її до розгляду на 28.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/40/16 від 28.01.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 11.01.2016, розгляд справи був відкладений на 04.02.2016.

Позивач в судовому засіданні 04.02.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 04.02.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 11.01.2016 та ухвали від 28.01.2016 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду від 11.01.2016 та від 28.01.2016 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу: м. Київ, Залізничне шосе, 57, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 06.01.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду отримав 13.01.2016 та 01.02.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення відповідачу за № 01 0 та за № 01 0.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.02.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Креатив-Принт» (продавець, позивач) було укладено договір поставки № 460037806 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити товари по цінах і асортименті вказаними в специфікації (додаток № 1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 9.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014.

Відповідно до п. 9.2. договору договір вважається пролонгованим на один календарний рік, якщо жодна із сторін не попередила іншу сторону про припинення його дії за один календарний місяць до закінчення зазначеного терміну.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не подано.

Відповідно до п. 2.1. договору ціни на товари, що поставляються вказуються в специфікації і товарних накладних, які з моменту їх підписання, є невід'ємною частиною договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 46 376,64 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

№ 6 від 05.05.2014 на суму 2 606,76 грн.,

№ 62 від 06.05.2014 на суму 1 946,88 грн.,

№ 114 від 07.05.2014 на суму 56,16 грн.,

№ 750 від 19.05.2014 на суму 1 170,00 грн.,

№ 902 від 21.05.2014 на суму 374,40 грн.,

№ 7 від 02.06.2014 на суму 835,80 грн.,

№ 235 від 06.06.2014 на суму 586,20 грн.,

№ 19 від 02.07.2014 на суму 7 020,00 грн.,

№ 73 від 08.07.2014 на суму 7 693,92 грн.,

№ 84 від 09.07.2014 на суму 7 693,92 грн.,

№ 86 від 09.07.2014 на суму 7 020,00 грн.,

№ 189 від 17.07.2014 на суму 673,92 грн.,

№ 245 від 21.07.2014 на суму 794,40 грн.,

№ 286 від 23.07.2014 на суму 2 695,68 грн.,

№ 335 від 29.07.2014 на суму 280,80 грн.,

№ 334 від 29.07.2014 на суму 1 421,40 грн.,

№ 179 від 05.02.2015 на суму 1 753,20 грн.,

№ 192 від 05.02.2015 на суму 1 753,20 грн.

Відповідно до накладної № 5445444 від 26.06.2014 відповідачем було здійснено повернення позивачу товару на суму 1 010,88 грн.

Позивач вказує на те, що між сторонами було проведено коригування вартості товару шляхом зменшення на суму 697,48 грн.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем 21.04.2015 було здійснено перерахування коштів за товар в сумі 3 307,10 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору визначено, що підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником належним чином оформлених товарних і податкових накладних протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаного в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «товар отриманий», покупець оплачує поставлений товар через 45 календарних днів з моменту реалізації товару.

Вартість товару що має бути реалізована відповідачем та сплачена позивачу становить 41 361,18 грн.

Відповідно до п. 9.3. договору кожна із сторін має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Позивач 22.10.2015 звернувся до відповідача (вхідний № 567) з листом, в якому на підставі п. 9.3. договору повідомив про розірвання договору, з вимогою про повернення нереалізованого товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги та проведення оплати.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Враховуючи, що заява позивача про розірвання договору отримана відповідачем та містить вказівку на дату розірвання договору з 22.11.2015, суд приходить до висновку, що договір є розірваним з 22.11.2015.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що відповідач нереалізований товар позивачу не повернув, суд приходить до висновку, що товар відповідачем реалізований, а отже відповідач має сплати його вартість позивачу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої складає 41 361,18 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 41 361,18 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 951,31 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 231,17 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За результатами здійснення судом власного перерахунку за період з 22.11.2015 (дата до якої відповідач не повернув нереалізований товар, а отже виникло зобов'язання по сплаті його вартості) по 28.12.2015 (дата визначена позивачем) збитки від зміни індексу інфляції становлять 289,53 грн. та 3% річних складають 125,78 грн.

В іншій частині нарахованих збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив-Принт» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» 01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив-Принт» (61068, м. Харків, вул. Тарасівська, 3, ) 41 361 (сорок одну тисячу триста шістдесят одну) грн. 18 коп. основного боргу, 289 (двісті вісімдесят дев'ять) грн. 53 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 125 (сто двадцять п'ять) грн. 78 коп. - 3% річних, 1 196 (одну тисячу сто дев'яносто шість) грн. 04 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.02.2016.

СуддяВ.В.Сівакова