РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/29762/15

За позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії
до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"
простягнення 22 351,20 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаБарбін В.В. (представник за довіреністю від 29.12.2015)
від відповідачаСулім Ю.О. (представник за довіреністю від 20.07.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 9 529,83 грн. основного боргу, 3 4921,90 грн. пені, 432,36 грн. 3% річних та 8 896,11 грн. втрат від інфляції за договором № 12-Б/888311-302 від 27.05.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/29762/15 та призначено розгляд справи на 19.01.2016.

В судове засідання 19.01.2016 з'явилися уповноважені представники сторін.

В ході судового засідання представник позивача надав суду уточнення до позовних вимог.

Права позивача у господарському процесі визначено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, частиною 4 передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З аналізу змісту раніше поданої позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що в останній позивачем збільшено розмір позовних вимог зі стягнення пені та 3% річних за виставленими відповідачу рахунками від 31.08.2015 № 48556386 та № 48566386 та фактично заявлено нові позовні вимоги (пеня, 3% річних та індекс інфляції) за іншими рахунками від 30.09.2015 № 55766389 та від 30.09.2015 № 59766386, про які в позові не йшлося.

Отже, оскільки позивачем не додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, суд приймає до розгляду вказану заяву про уточнення позовних вимог лише в частині збільшення розміру позовних вимог зі стягнення пені та 3% річних за виставленими відповідачу рахунками від 31.08.2015 № 48556386 та № 48566386 за період з 20.10.2015 по 27.10.2015.

Представник відповідача згідно з поданим раніше відзивом заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на повну сплату основного боргу.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", (Укртелеком) та Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" (Оператор) було укладено договір № 12-Б/888311-302 про взаємоз'єднання телекомунікаційної мережі оператора з телекомунікаційною мережею ВАТ "Укртелеком" (далі - Договір), предметом якого визначено технічні, організаційні та економічні умови взаємоз'єднання телекомунікаційної мережі Оператора з телекомунікаційною мережею Укртелекому у точках взаємоз'єднання мереж, організованих для пропуску трафіку, а також порядок та умови розрахунків.

Технічні та організаційні умови, а також вартість робіт та порядок розрахунків при виконанні робіт із взаємоз'єднання викладені Сторонами в Угоді про виконання робіт взаємоз'єднання, яка є невід'ємною частиною цього Договору. (п. 1.2 Договору).

Перелік послуг, які можуть надаватися сторонами після встановлення взаємоз'єднання, розрахункові такси та порядок розрахунків за надання сторонами телекомунікаційних послуг наведено в Угоді про надання телекомунікаційних послуг, яка є невід'ємною частиною цього Договору. (п. 1.3 Договору).

В п. 3.16 Угоди № 1 про надання телекомунікаційних послуг від 27.05.2010 визначено, що оплата сторонами рахунків проводиться не пізніше останнього числа місяця, що настає після звітного періоду.

За твердженнями позивача за уточненими позовними вимогами, в порядку виконання умов Договору ним було виставлено позивачу рахунки від 31.10.2014 № 57226386 на суму 11 263,31 грн, від 30.11.2014 № 62806386 на суму 10 248,91 грн, від 31.12.2014 № 68996386 на суму 11 917,96 грн, від 31.01.2015 № 05956386 на суму 2 455,42 грн, від 31.01.2015 № 05966386 на суму 8 434,60 грн, від 28.02.2015 № 10866386 на суму 10 379,20 грн, від 31.03.2015 № 17006386 на суму 10 534,60 грн, від 30.04.2015 № 2210686 на суму 7 963,52 грн, від 30.04.2015 № 22766386 на суму 2 044,27 грн, від 31.05.2015 № 28206386 на суму 9 098,17 грн, від 30.06.2015 № 33986386 на суму 9 651,61 грн, від 31.07.2015 № 40656386 на суму 10 508,15 грн, від 31.08.2015 № 48556386 на суму 1 664,38 грн та № 48566386 на суму 7 868,45 грн, які було несвоєчасно оплачено, у зв'язку з чим відповідач має сплатити відповідно пеню, 3% річних та інфляційну складову заборгованості за весь час прострочення.

Відповідачем факт прострочення у відносинах з позивачем не спростовано, підтверджено факт здійснення оплати заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що факт несвоєчасного виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати робіт та послуг сторона-боржник повинна сплатити пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день затримки платежу, включаючи день оплати.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем заявленої до стягнення пені за перерахованими вище рахунками, судом встановлено, що розмір пені відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та договору і є арифметично вірним, періоди прострочення боржника визначені правильно, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені по 14 рахунках підлягає задоволенню у загальному розмірі 3 538,85 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, правомірно здійсненими за кожним із рахунків, судом встановлено, що позивачем вірно визначено дати виникнення прострочення відповідача та дати припинення відповідних нарахувань.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 438,62 грн. 3% річних та 8 896,11 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770) 3 538 (три тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 85 коп. пені, 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 62 коп. 3% річних, 8 896 (вісім тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 11 коп. інфляційних втрат та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 09.02.2016 .