ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р.Справа № 922/6345/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Всеукраїнського благодійного фонду "Здоров'я України", м. Харків
про стягнення 3117,65 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Шафоростова О.М.

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до Всеукраїнського благодійного фонду "Здоров'я України" (далі - відповідач) звернулось РВ ФДМ України по Харківській області (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати у сумі 2398,87 грн., пеню у розмірі 806,49 грн. та штраф у сумі 167,92 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору оренди №4658-Н, укладеного між сторонами 20.07.2010 року. Крім того, позивач просив суд розірвати договорі оренди №4658-Н від 20.07.2010 року. Витрати по оплаті судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.12.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 23.12.2015 року о 10:15 год.

Ухвалою суду від 23.12.2015 року розгляд справи був відкладений до 01.02.2016 року до 10:15 год.

Ухвалою суду від 01.02.2016 року розгляд справи був відкладений до 10.02.2016 року до 10:30 год.

10.02.2016 року представник позивача подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 2398,87 грн., штраф у сумі 167,92 грн. та пеню у розмірі 550,86 грн. за період з 13.05.2015 року по 12.11.2015 року.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї документи, вислухавши представника позивача, а також враховуючи те, що, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, приймає надану заяву до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

У судовому засіданні 10.02.2016 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму № 18 від 26 грудня 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цих норм, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом перевірено адресу відповідача та згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 23.12.2015 року, місцезнаходження відповідача - 61003, м. Харків, вул. Короленка, 25, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, 20 липня 2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Всеукраїнським благодійним фондом "Здоров'я України" було укладено договір оренди № 4658-Н. Предметом згаданого договору оренди є нежитлові приміщення на першому поверсі трьохповерхової адміністративної будівлі комерційного управління (інв. № 000513), загальною площею 13,5 кв. м., за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, що перебуває на балансі Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева. Метою оренди - розміщення громадської організації, що не здійснює підприємницьку діяльність.

Договір оренди № 4658-Н від 20 липня 2010 року укладений на два роки одинадцять місяців, з 20 липня 2010 року до 20 червня 2013 року. В подальшому договір було подовжено до 20 травня 2016 року, відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За умовами вказаного договору оренди (п. 3.6) орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики у співвідношенні: - безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами у розмірі 70%; - на рахунок, визначений балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Згідно п. 5.3 договору, відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Втім, свої зобов'язання за договором оренди № 4658-Н від 20 липня 2010 року по сплаті орендних платежів відповідач не виконував в повному обсязі, в зв'язку з чим за період з квітня 2013 року по жовтень 2015 року виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 2398,87 грн.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, згідно частини 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, а також враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 4658-Н від 20.07.2010 року не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 2398,87 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Умовами договору оренди № 4658-Н від 20 липня 2010 року (п.п. 3.7, 3.8 договору) передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується до державного бюджету та балансоутримувачу, у визначеному п. 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.8 договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар (відповідач) також сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 550,86 грн., що була нарахована за період з 13.05.2015 року по 12.11.2015 року та штраф у розмірі 167,92 грн. (7% від суми боргу).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 ЦК України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем розрахунок пені та штрафу здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства та суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 550,86 грн. пені та 167,92 грн. штрафу.

Окрім того, позивач просив суд розірвати договір оренди № 4658-Н від 20 липня 2010 року та повернути майно балансоутримувачу.

Згідно пункту 10.6 договору, його чинність припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- загибелі орендованого майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

- банкрутства орендаря;

- ліквідації орендаря - юридичної особи.

Як вже було встановлено вище, відповідач систематично порушував умови договору щодо повної та своєчасної сплаті орендної плати.

Відповідно до ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору; це створює неможливість для другої сторони досягнення цілей договору, у даному випадку своєчасного надходження коштів до бюджету за оренду майна.

Частиною 6 статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 3 стаття 26 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" передбачено, що на вимогу однієї із сторін, договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, він систематично порушував умови договору в частині внесення орендної плати, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість з її оплати, стягнення якої є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про розірвання спірного договору оренди, правомірна та обґрунтована, вона підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Згідно статті 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічним за змістом є й пункт 10.9 договору, умови якого передбачають повернення об'єкту оренди за актом приймання-передачі у разі припинення або розірвання договору.

За таких обставин, господарський суд вважає позовні вимоги про передачу нежитлових приміщень балансоутримувачу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди №4658-Н від 20 липня 2010 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Всеукраїнським благодійним фондом "Здоров'я України".

Стягнути з Всеукраїнського благодійного фонду "Здоров'я України" (61003, м. Харків, вул. Короленка, 25, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18; ; отримувач: УК Дзержинс/мХар Дзержинськ/22080300, код ЄДРПОУ УДКСУ 37999654; рахунок 0003; установа банку ГУДКСУ у Харківській області; МФО банку 851011) - 2398,87 грн. заборгованості з орендної плати, 550,86 грн. пені та 167,92 грн. штрафу.

Зобов'язати Всеукраїнський благодійний фонд "Здоров'я України" (61003, м. Харків, вул. Короленка, 25, ) повернути об'єкт оренди - нежитлові приміщення на першому поверсі трьохповерхової адміністративної будівлі комерційного управління (інв. № 000513), загальною площею 13,5 кв. м., за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, балансоутримувачу - Державному підприємству "Завод ім. В.О. Малишева" (м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Стягнути з Всеукраїнського благодійного фонду "Здоров'я України" (61003, м. Харків, вул. Короленка, 25, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 3654,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.02.2016 р.

Суддя О.В. Погорелова