КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 910/25595/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Стендик О.А. (довіреність від 04.01.2016 № ГН-26-Ю/2016);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги

приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015

у справі № 910/25595/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"

про стягнення 5786,67 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25595/15 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" страхове відшкодування в сумі 5786,67 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25595/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував тим, що рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015 прийнято в першому судовому засіданні без участі представника відповідача за відсутності в матеріалах справи витребуваних у відповідача документів та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, що призвело до порушення місцевим судом процесуального права та як наслідок судом прийнято неправомірне рішення. Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом відшкодовуються з урахуванням зносу деталей, замінених в процесі відновлення транспортного засобу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2015 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.12.2015 за участю уповноважених представників.

07.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач зазначає, що відповідач 07.10.2015 отримав ухвалу суду першої інстанції від 30.09.2015 про порушення провадження у справі, про причини неявки представника в судове засідання 08.10.2015 не повідомив, клопотань до суду не надав. Також позивач стверджує, що господарським судом міста Києва вірно не застосовано положення ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки підставою для виплати страхового відшкодування є сам факт його виплати за договором майнового страхування, а достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по сплаті страхового відшкодування є наявні в матеріалах справи, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом.

У судовому засіданні 14.12.2015 судом було оголошено перерву до 13.01.2016.

11.01.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 13.01.2016 проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає рішення суду першої інстанції обгрунтованим з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.02.2015 між ОСОБА_3 та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01, за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з довідки ВДАІ № 58982530, 04.03.2015 в місті Львові по вул. Стрийській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Kangoo», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASAT», д/н НОМЕР_3, який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Відповідно до постанови Залізничного районного суду міста Львова від 30.03.2015 у справі № 462/1902/15-п ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку-фактури ПАТ «Львів-Авто» № ЛА-13422 від 06.03.2015 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 склала 16 238,51 грн.

На виконання умов договору страхування наземного транспорту № 1-01 від 11.02.2015 позивачем складено страховий акт № 875-02 від 30.03.2015 та виплачено кошти на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 8709,51 грн. та зараховано в рахунок страхового платежу 7529,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_2, застрахована приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_4, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою за вих. № 1664 від 10.04.2015, у якій просив відшкодувати приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "ВУСО" понесені ним збитки в сумі 16 238,51 грн.

Проте, відповідач сплатив суму страхового відшкодування частково у розмірі 10 451,84 грн. за вирахуванням фізичного зносу у відповідності до Консультаційного висновку № 0884 від 26.05.2015.

У зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 5786,67 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з частинами четвертою і вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 16.1.1. Договору сторони передбачили, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі заяви страхувальника і страхового акту.

На підставі викладеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем належним чином виконано умови договору добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 11.02.2015.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Отже, висновок місцевого господарського суду, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, позивач набув права зворотної вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в розмірі 16 238,51 грн. - у межах фактичних затрат, є обґрунтованим і законним.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 15 квітня 2015 року справа № 3-50гс15.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку за наявністю визначених законом підстав про те, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення з відповідача 5 786,67 грн. суми страхового відшкодування є обґрунтованими, законним та підлягають задоволенню у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015 прийнято в першому судовому засіданні без участі представника відповідача за відсутності в матеріалах справи витребуваних у відповідача документів та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач явку свого представника в судові засідання в першій інстанції не забезпечив, проте про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяв та клопотань від приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" не надійшло.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів, зазначає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для винесення обґрунтованого і законного рішення, а тому судом першої інстанції не було порушено процесуальних прав відповідача. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" на рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25595/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25595/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/25595/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді Г.В. Корсакова

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2016