ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2016 р.Справа № 916/5008/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №9 від 15.09.2015р.);

Від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторинок "Куяльник" до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по орендній платі 11 614,39 грн., -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 18.12.2015р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авторинок "Куяльник" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 11 614,39 грн., з яких 7 875,00 грн. основна заборгованість, 324,61 грн. 3% річних, 1 604,35 грн. індекс інфляції та 1928,25 грн. сума відповідальності встановлена п.13 Договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.12.2015р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач в засідання суду призначені на 13.01.2016р. та 04.02.2016р. не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 21.12.2015р. та 13.01.2016р. були направлені за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та підтвердженою спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 04.02.2016р. Проте, поштове відправлення ухвали суду від 21.12.2015р. було повернене до суду (поштове повідомлення вх.№2045/16 від 13.01.2016р.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувалися на адресу відповідача зазначеною в позовній заяві та підтвердженою витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 04.02.2016р., суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 04.02.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

24.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Авторинок Куяльник (надалі - Позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Відповідач) було укладено договір оренди торгівельного місця №165/1138 (надалі договір).

За вищезазначеним договором Позивач надав у тимчасове користування Відповідачу торгівельне місце № 1138, загальною площею 18,0 кв.м., для провадження торгівельної діяльності, що розташоване на торгівельній площадці Позивача та належать йому на праві власності.

Строк договору оренди складає 35 місяців та діє з 24.04.2013 року по 01.04.2016 року. Фактичне передання торгівельних місць в користування Відповідачу підтверджується актом приймання-передачі, який було підписано сторонами договору 24.04.2013 року. Тобто Позивач свій обов'язок щодо передачі торгівельних місць орендарю, передбачений в п. 6.1 Договору, виконав належним.

Відповідно до п. 13 Договору, за невчасну сплату наданих Орендодавцем послуг, орендар несе відповідальність в розмірі 3 % від суми прострочення платежу за кожний прострочений календарний день.

В подальшому між сторонами було укладено 30.11.2013р. та 19.02.2014р. додаткові угоди №1 та №2 до договору від 24.04.2013р.

Відповідно до умов Договору за користування торгівельним місцем Відповідач зобов'язаний сплачувати щомісяця орендну плату в розмірі 630,00 гривень, Згідно п. 10 Договорів орендна плата має бути внесена до 20 числа поточного місяця.

Однак, Відповідач не дотримався взятих на себе договірних зобов'язань, ухилився від виконання обовязків зі сплати за договором оренди.

Станом на 09.12.2015 року заборгованість Відповідача з орендної плати перед Позивачем за Договором становить 7 875,00 гривень.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, позивач за прострочення виконання грошового зобовязання просить суд стягнути з відповідача 324,61 грн. 3% річних та 1 604,35 грн. інфляційних втрат.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача відповідальність передбачену п.13 Договору у розмірі 1 928,25 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін суд приходить дійшов наступних висновків:

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 173, 175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, визнається майново-господарським зобов'язанням. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 Господарського Кодексу України).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як вище встановлено господарським судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю Авторинок Куяльник та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 24.04.2013 року було укладено договір оренди торгівельного місця № 165/1138.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надав у тимчасове користування Відповідачу торгівельне місце №1138 для провадження торгівельної діяльності, що розташоване на торгівельній площадці Позивача та належать йому на праві власності.

В свою чергу, із вище встановлених обставин справи випливає, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем у загальній сумі 7 875,00 грн., яка на сьогодні не оплачена.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 7 875,00 грн., яка підлягає стягненню.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, сума 3% річних складає 324,61 грн. та 1 604,35 грн. індекс інфляції, які підлягають стягненню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму відповідальності передбачену п. 13 Договору в розмірі 1 928,25 грн.

Позивач посилається на те, що відповідно до п. 13 Договору за порушення строків сплати орендної плати орендар зобов'язаний сплати орендодавцю пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Перевіривши розрахунок позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення суми відповідальності передбаченої п. 13 Договору в розмір 1 928,25 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

При вказаних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі 11 614,00 грн., з яких 7 875,00 грн. основна заборгованість, 324,61 грн. 3% річних, 1 604,35 грн. індекс інфляції та 1928,25 грн. штрафу.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру. Правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок відповідача, згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторинок "Куяльник" до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по орендній платі 11 614,39 грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (67562, Одеська обл., Комінтернівський р-н., с. Крижанівка, вул. Гонтаренко, буд. 40-Б; код 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторинок "Куяльник" (67633, Одеська обл., Біляївський р-н, с. Котовка, вул. Жевахова Гора, 1, ) 7 875 /сім тисяч вісімсот сімдесят пять/ грн. 00 коп. основна заборгованість, 324 /триста двадцять чотири/ грн. 61 коп. 3% річних, 1 604 /одна тисяча шістсот чотири/ грн. 35коп. інфляційних збитків, 1 928 /одна тисяча девятсот двадцять вісім/ грн. 25 коп. суми відповідальності встановленої п. 13 Договору та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено підписано 09 лютого 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев