РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/32398/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "ПОЛІПЛАСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційний крок"

про повернення грошових коштів 180 000 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Дьомкіна О.Е. (довіреність б/н від 09.02.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "ПОЛІПЛАСТ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційний крок" про повернення грошових коштів 180 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач всупереч умовам договору купівлі-продажу № ІН-0001 від 24.07.2013 р. не поставив позивачу товар на суму 180 000,00 грн., у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення суму перерахованої попередньої оплати в розмірі 180 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32398/15, розгляд справи призначено на 21.01.2016.

В судове засідання 21.01.2016 з`явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 21.01.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних документів не надав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 розгляд справи відкладено на 09.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.02.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, надав довідку про стан заборгованості, а також оригінали для огляду банківських виписок про перерахування коштів відповідачу.

Представник відповідача в судове засідання 09.02.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційний крок" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "ПОЛІПЛАСТ" (далі - замовник) укладено договір купівлі-продажу № ІН-0001 (далі - Договір).

Відповідно до даного Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості, комплектності та по ціні, що вказані нижче, а покупець зобов'язується прийняти товар і : сплатити його вартість у порядку і на умовах, визначених цим договором. Найменування товару: Машина автоматичної фасовки в клапанні мішки ФАКМВ-7, кількість: 3 одиниці; вартість з ПДВ: 180 000,00грн. (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору, моментом здійснення оплати вважається факт зарахування на поточний рахунок продавця грошових коштів в сумі, визначеній згідно п.3.1, в повному обсязі в порядку, передбаченому цим Договором, що підтверджується банківською випискою.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати ним авансу у відповідності до п.2.2.1. Договору, проте до моменту повної оплати товар знаходиться на відповідальному зберіганні продавця (п. 2.4 Договору).

Положеннями п. 7.5 Договору встановлено, що даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання його сторонами.

На виконання умов Договору позивач перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за машини автоматичної фасовки в клапанні мішки ФАКМВ-7 в кількості 3 шт., згідно договору купівлі-продажу № ІН-0001 від 24.07.2013», що підтверджується банківськими виписками за період з 09.08.2013 по 19.08.2013 належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуті у судовому засіданні 09.02.2016.

За твердженням позивача, відповідач не здійснив поставку оплаченого товару.

08.09.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією вих. № 08/09/15/2 від 08.09.2015, у якій просив повернути грошові кошти, сплачені за товар.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач не здійснив поставку товару та не повернув на користь позивача грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн., які були сплачені позивачем за поставку товару згідно Договору. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача 180 000,00 грн. попередньої оплати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу № ІН-0001 від 24.07.2013 р. у відповідача виник обов'язок здійснити поставку товару, після отримання попередньої оплати за товар.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 180000,00 грн., в той час, як відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань поставку оплаченого позивачем товару не здійснив.

Згідно із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Доказів поставки товару на суму 180 000,00 грн. матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач попередню оплату за товару здійснив ще у 2013 році, однак станом на момент звернення до суду товар так і поставлено не було. За твердженням позивача, останній неодноразово звертався до відповідача про поставку оплаченого товару, однак вимоги виконані не були.

Як зазначалось вище, 08.09.2015 позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути попередню оплату, оскільки товар так і не було поставлено.

Відповідач відповіді або заперечень на претензію не надав, товар не поставив, суму попередньої оплати не повернув.

Отже, у позивача в силу положень ст. 693 ЦК України, виникло право вимоги до відповідача про передання оплаченого товару на суму 180 000,00 грн. або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на положення вищенаведеної норми, зважаючи на факт направлення позивачем відповідачу претензії, відповідач зобов'язаний повернути позивачеві попередню оплату в розмірі 180 000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевстановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 180 000,00 грн. або поставки товару на вказану суму, що сплачена позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 180 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "ПОЛІПЛАСТ".

Судовий збір за розгляд позову відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційний крок" (02088, м. Київ, вул. Леніна,буд. 34, офіс 3, код 37857214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "ПОЛІПЛАСТ" (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 11/2, код 30466728) 180 000,00 грн. попередньої оплати та 2700,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2016 р.

Суддя С.О. Турчин