ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 914/1509/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2015 р.

у справі № 914/1509/15

за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» м.Львів

до відповідача приватного підприємства «Едельвейс» м. Рава - Руська

про стягнення 40 721, 81 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 представник за довіренністю б/н від 16.02.2015 р.

відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Рішнням господарського суду Львівської області у даній справі від 16.06.2015 р. (суддя Матвіїв Р. І.) позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 18 369,84 грн. основного боргу, 714, 71 грн. пені, 90,68 грн. 3 % річних та 2 007,94 грн. інфляційних втрат.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 15 987,33 грн. основного боргу, 472,44 грн. пені, 111,78 грн. 3 % річних та 2 967,09 грн. інфляційних втрат відмовлено, оскільки у цій частині позивачем не доведено у відповідності до ст.ст. 33, 34 ГПК України будь-якими доказами надання послуг з теплопостачання і відповідно на відмовлену у задоволенні суму основного боргу не нараховано пеню, 3% річних і збитки від інфляції. Крім цього зазначено, що здійснено обмеження періоду нарахування пені у відповідності до ч.6 ст. 232 ГПК України за шість місяців з дати виникнення заборгованості, а також, що судом здійснено перерахунки 3% річних та заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції і встановлено інші ніж заявлені позивачем, належні на думку суду, розміри нарахувань.

В частині ж задоволених позовних вимог, зважаючи на практичну відсутність мотивувальної частини рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що суд першої інстанції взяв до уваги лише показники лічильника обліку тепла і не взяв до уваги витрати на теплопостачання, нараховані позивачем у період зупинки лічильника в період з 24.10.2014 р. по 29.01.2015 р. у відповідності до п. 15 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р. При цьому, в матеріалах справи містяться копії актів експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ), подані позивачем в додаток до позовної заяви, якими підтверджуються періоди зупинки і відновлення обліку теплопостачання (а.с. 40, 41, 44, 48-51)

Не погоджуючись із прийнятим рішеннямв частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу б/н від 27.08.2015 р. у якій просить рішення суду у цій частині скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована загалом тим, що при вирішенні судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що за деякі місяці, які входять до спірного періоду нарахування заборгованості за послуги теплопостачання, проводилися по середніх показниках лічильника у звязку із зупинкою такого, що врегульовано п. 15 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, його представник в судове засідання жодного разу не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання за місцезнаходженням, що підтверджується повернутими поштовими повідомленнями без вручення у звязку із неотриманням відповідачем, хоча поштова кореспонденція ним від суду першої інстанції за цією ж адресою отримувалася вчасно.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним, 01.10.2011 р. між Львівським міським комунальним підприємством Львівобленерго та приватним торговельно-посередницьким малим підприємством фірма Едельвейс укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1155/Ф.

Згідно п. Договір набув чинності з 01.10.2011 року та діє до 01.10.2012 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше, як за 60 календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 10.5 договору).

Згідно п.п. 1, 2.1, 6.1 договору, теплопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

22.10.2014 року між сторонами було підписано акт про включення систем тепло споживання про те, що в опалювальному сезоні 2014/2015 років система тепло споживання в приміщеннях ПТП МПФ Едельвейс за адресою вул. Героїв УПА, буд. 76 включено на опалення.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.3 договору, розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими не забороненими законодавством формами.

Споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Споживач свої договірні зобов'язання по оплаті теплової енергії виконував неналежним чином та допустив заборгованість за період з 01.04.2014 р. по 31.03.2015 р. у розмірі 34 357,17 грн., що підтверджується поданими до матеріалів справи актами зняття відомостей з лічильника тепла споживача ЛКП «Навколо базару» в приміщенні якого перебуває відповідач. Розмежування використаної (отриманої) теплової енергії між співвласниками приміщень у будинку по вул. Героїв УПА ,76 із відповідними показниками обєму використаної теплової енергії відповідачем, підтверджується щомісячними рахунками за період надання послуг теплопостачання (а.с. 35-54)

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що згідно з поданими актами про обсяги використаної теплової енергії та інформації по обєкту ПТП МПФ Едельвейс із зазначенням тарифів, кількість спожитої теплової енергії становить на 24.04.2014 р. - 0,48460 Гкал на суму 460,19 грн., на 29.10.2014 р. - 0,09230 Гкал на суму 102,80 грн., на 24.11.2014 р. - 1,26701 Гкал на суму 1 411.12 грн., на 25.02.2015 р. - 4,05560 Гкал на суму 5 494,53 грн., на 28.02.2015 р. - 0,51065 Гкал на суму 691,83 грн., на 25.03.2015 р. - 2,96798 Гкал на суму 5 845,23 грн., на 31.03.2015 р. - 0,48965 Гкал на суму 964,33 грн., всього на суму 14 970, 03 грн.

Крім цього, згідно п. 6.3 договору, споживач, крім вартості гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення, сплачує також щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Згідно з розрахунком позивача, вартість приєднаного теплового навантаження за квітень і травень 2014 р. становить 264,85 грн., з червня 2014 р. по лютий 2015 р. 286,83 грн., за березень 2015 р. 288,64 грн.

Невідомо з яких підстав, оскільки за встановленими даними суду першої інстанції сума основного боргу складає 14 970,03 грн., а заборгованість з теплового навантаження 840,32 грн. (разом 15 810,35 грн.), суд першої інстанції з урахуванням зазначених і неоплачених відповідачем сум, встановив, що основна заборгованість споживача становить 18 369,84 грн., що підтверджено наявними у матеріалах справи актами із зазначенням показників лічильника за спірний період та з урахуванням плати за приєднане теплове навантаження.

Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги подані позивачем до матеріалів справи акти експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) № 1362 від 24.10.2014 р. про зупинку водоміра обліку тепла з зазначенням показників; № 1362 від 28.10.2014 р. про ремонт лічильника та відновлення обліку тепла із зазначенням показників і відповідно такі подальші акти про зупинення обліку і про відновлення відповідно в періоди з 14.11.2014 р. по 14.11.2014 р., з 24.12.2014 р. по 26.12.2014 р., з 29.01.2015 р. по 29.01.2015 р. З огляду на зазначене, судом також не враховано, що у відповідності до п. 15 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р., засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Враховуючи зазначені вище норми підзаконного нормативного документу, позивачем подано суду апеляційної інстанції на виконання вимог ухвали від 12.11.2015 р. належний розрахунок основного боргу за період з 01.04.2014 р. по 31.03.2015 р., згідно якого, загальна сума заборгованості із урахуванням приєднаного теплового навантаження складає розмір 34 357,17 грн., яка і зрештою була обґрунтовано заявлена позивачем під час первісного подання позову до суду першої інстанції та відповідно необґрунтовано відмовлена у задоволенні.

У частині задоволених позовних вимог щодо стягнення основного боргу, суд першої інстанції правомірно послався на ч. 1 ст. 275 ГК України, згідно якої, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 7 наведеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7.2.3 договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Навіть незважаючи на те, що судом у оскаржуваній постанові у абзаці 2-му сторінки 3-ї зроблено висновок про те, що позовні вимог є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обємі, у такому ж абзаці сторінки 4-ї, зроблено підсумок, що позов підлягає частковому задоволенню, судом також перекручено відомості, зазначені у розрахунку пені і вказано, що такий період нарахування суперечить ч.6 ст. 232 ГК України, хоча дослідженням такого розрахунку судом апеляційної інстанції встановлено, що він здійснений у відповідності до названої вище норми закону протягом шести місяців (починаючи з 15.10.2014 р. по 15.04.2015 р.) і лише на суми щомісячної заборгованості, а не на усю суму заборгованості яка є предметом позову та з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, тому, обґрунтованою є заявлена позивачем до стягнення нарахована пеня у розмірі 1 187,15 грн. за вказаний період, а також обґрунтованими є нарахування заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 4 975,03 грн. і 3 % річних у сумі 202,46 грн. за період з 01.04.2014 по 01.03.2015 р.

Що стосується часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та збитків від інфляції, суд першої інстанції вірно обґрунтував його посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також ст.ст. 546, 549 ЦК України, згідно яких, одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у формі пені, яка сплачується боржником у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З обставин викладених вище, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що виходячи з законодавчих приписів щодо неналежного виконання договірних зобовязань та наявних у справі доказів, місцевий господарський суд необгрунтовано прийняв рішення про часткове задоволення позовних вимог як щодо стягнення основної суми заборгованості, так і пені, 3% річних і заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, тому рішення у цій частині є необґрунтованим і відповідно підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником у апеляційній скарзі правомірно зроблено посилання на належні та допустимі докази, які були додані до позовної заяви і містяться у матеріалах справи, і які невмотивовано судом першої інстанції не взяті до уваги.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що прийняте судом першої інстанції та оскаржуване позивачем рішення в частині відмови у позові, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд:

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2015 р. у даній справі № 914/1509/15 скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 15 987,33 грн. основного боргу, 472,44 грн. пені, 111,78 грн. 3 % річних та 2 967,09 грн. інфляційних втрат і у цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обємі.

2. Стягнути з приватного торговельно-посередницького малого підприємства фірми Едельвейс (80316, Львівська обл., Жовківський район, місто Рава-Руська, вул. Калнишевського, будинок 5, ідентифікаційний код 13808034) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівобленерго (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 34 357,17 грн. основного боргу, 1 187,15 грн. пені, 202,46 грн. 3% річних, 4 975,03 грн. інфляційних втрат, 913,50 грн. витрат на оплату судового збору за розгляд справи у апеляційній інстанції.

Стягнути з приватного торговельно-посередницького малого підприємства фірми Едельвейс (80316, Львівська обл., Жовківський район, місто Рава-Руська, вул. Калнишевського, будинок 5, ідентифікаційний код 13808034) в дохід державного бюджету 1 827,00 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

В решта частині рішення залишити без змін.

Господарському суду першої інстанції на виконання вказаної постанови видати накази.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду Львівської області.

ОСОБА_3Матущак

Судді О.П.Дубник

ОСОБА_1