ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"02" лютого 2016 р. Справа № 911/5002/15

За позовом комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація, м.Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., Вишгородський р-н., с.Нові Петрівці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, м. Київ

про стягнення 42587,43 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача ОСОБА_2, довіреність №155/1/03-72 від 11.01.2016;

Відповідача не зявився;

Третя особа не зявився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось комунальне підприємство Київжитлоспецексплуатація (далі - Позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі Відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача департамента комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі Третя особа) про стягнення 42587,43 грн, з яких 35432,49 грн основного боргу, 913,64 грн компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 5463,46 грн пені, 306,98 грн 3% річних, 470,86 грн інфляційних втрат.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на порушення Відповідачем строків сплати орендних платежів за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1161 від 17.05.2013 (далі Договір).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2015 порушено провадження у справі №911/5002/15 та призначено її до розгляду на 09.12.2015 о 15:20 год.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2015 на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду спору у справі №911/5002/15 за клопотанням Позивача б/н від 09.12.2015 (вх. суду №29413/15 від 09.12.2015) продовжено по 02.02.2016, розгляд справи відкладено на 20.01.2016.

Через канцелярію Господарського суду Київської області Позивачем в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву №155/1/03-269 від 18.01.2016 (за вх. суду №1106/16 від 19.01.2016) про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду і відповідно до якої Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 70433,07 грн, з яких 59084,69 грн основного боргу, 1517,82 грн компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 7988,10 грн пені, 633,53 грн 3% річних, 1395,54 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2016 розгляд справи відкладено на 02.02.16.

Через канцелярію Господарського суду Київської області Позивачем в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву №155/1/03-485 від 28.01.2016 (за вх. суду №2133/16 від 01.02.2016) про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду і відповідно до якої Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 59084,69 грн основного боргу, 1517,82 грн компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 7333,65 грн пені, 608,63 грн 3% річних, 1395,54 грн інфляційних втрат. Отже, нова ціна позову 69940,33 грн.

Відповідач у судові засідання жодного разу не зявився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що зокрема підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №956 від 23.11.2015 (за вх.суду №29961/15 від 01.12.2015) та №766 від 16.12.2015 (за вх. суду №32074/15 від 30.12.2015).

Враховуючи обмежений ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, а також те, що Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, явка Відповідача обовязковою не визнавалась і його відсутність не перешкоджає всебічному, повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи, а матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого йому ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника Позивача, суд

встановив:

Між комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі Позивач), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі Відповідач, Орендар) та департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі Третя особа, Орендодавець) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1161 від 17.05.2013 (далі Договір).

Згідно з п.1.1 Договору Орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 р. №34/6250 та рішення Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 16.04.2013 №147 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі обєкт оренди, яке знаходиться за адресою: вулиця Героїв Дніпра, будинок №67, літ. А для розміщення офісу.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що обєктом оренди є: нежитлові приміщення, загальною площею: 52,40 кв.м, в т.ч. підвал 52,40 кв.м, згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невідємну частину цього Договору.

Відповідно до п.п.2.2., 2.3. Договору вартість обєкта оренди, згідно з висновком про вартість майна станом на 31 жовтня 2012 року становить 336801,00 грн. Опис технічного стану обєкта оренди на дату передачі його Орендареві, його склад зазначаються в акті приймання - передачі обєкта оренди, що є невідємною частиною цього Договору. Обєкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація».

Згідно з п.3.1. Договору за користування обєктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22 вересня 2011 р. №34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невідємною частиною цього Договору за січень 2013 р. становиь 80,42 грн за 1 кв.м. орендованої площі, що складає 4214,21 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Крім орендної поати Орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою на якій розташований обєкт оренди (п.п.3.2, 3.3. Договору).

Відповідно до п.3.7. Договору орендна плата та компенсація витрат підприємства сплачуються Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Орендодавець зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього Договору з додатками передати, а Орендар прийняти по акту приймання-передачі обєкт оренди. Акт приймання-передачі обєкта оренди підписується відповідним Орендодавцем, Орендарем та підприємством.

На виконання умов Договору Орендодавець передав, а Відповідач прийняв вищезазначене нежитлове приміщення, що підтверджується підписаним сторонами та третьою особою, а також скріпленим їх печатками актом прийому-передачі майна в оренду від 17.05.2013 (копія якого міститься в матеріалах справи), що свідчить про факт надання Відповідачу в оренду майна.

При цьому, судом досліджено, що згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 21.12.2015 Відповідач передав, а Орендодавець прийняв вищезазначене майно.

Однак впродовж періоду користування майном Відповідач в порушення своїх договірних зобовязань плату орендних платежів здійснював несвоєчасно та не в повному розмірі, тому як вбачається з розрахунку Позивача за період з 05 червня 2015 року по 21 грудня 2015 року за Відповідачем утворилась заборгованість, що заявлена Позивачем до стягнення в сумі 59084,69 грн. Крім того, Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Відповідача 1517,82 грн компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, як це встановлено ч.1 ст.759 ЦК України.

Абзацом 1 ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначається в ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що факт користування орендованим майном та наявності основної заборгованості Відповідачем під час розгляду спору не заперечено та не спростовано, суд дійшов висновку, що Відповідач сплату орендних платежів за спірний період користування орендованим майном здійснював несвоєчасно та не в повному розмірі, а тому суд вважає, що Позивач правомірно звернувся до суду.

У звязку з неналежним виконанням Відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором Позивач заявляє до стягнення з Відповідача 7333,65 грн пені за загальний період прострочки з 06.06.2015 по 30.11.2015, 1393,15 грн 3% річних за загальний період прострочки з 06.06.2015 по 31.12.2015 та 3640,00 грн інфляційних втрат за загальний період прострочки з червня 2015 року по грудень 2015 року.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це передбачено ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України.

Пунктом 6.2. Договору сторони погодили, що за несвоєчасну сплату орендних платежів Орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у п.2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки сплати орендних платежів, часткову проплату Відповідача, заявлений Позивачем період нарахування пені, вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо обмеженого строку нарахування штрафних санкцій та ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" щодо розміру пені, судом перевірено розрахунок пені, здійснений Позивачем, що на думку суду є вірним, а тому вимога про стягнення 7333,65 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки сплати орендних платежів, встановлений судом та заявлений Позивачем період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судом також перевірено розрахунок інфляційних втрат, здійснені Позивачем, що на думку суду, є вірними, а тому вимога Позивача про стягнення з Відповідача 608,63 грн 3% річних та 1395,54 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Втім, Відповідачем відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів, що спростовують наведені у позові обставини, зокрема, первинних документів в підтвердження часткового або повного погашення заборгованості, суду не подано.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 59084,69 грн основного боргу, 1517,82 грн компенсаційних витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 7333,65 грн пені, 608,63 грн 3% річних та 1395,54 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, Відповідачем не запереченими і належним чином не спростованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених Позивачем витрат по сплаті судового збору покладається судом на Відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07354, Київська обл., Вишгородський р-н., с. Нові Петрівці, вул. Гречко, буд. 57, код НОМЕР_1) на користь комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, код 03366500) 59084,69 грн (пятдесят девять тисяч вісімдесят чотири гривні шістдесят девять копійок) основного боргу, 1517,82 грн (одну тисячу пятсот сімнадцять гривень вісімдесят дві копійки) компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 7333,65 грн (сім тисяч триста тридцять три гривні шістдесят пять копійок) пені, 608,63 грн (шістсот вісім гривень шістдесят три копійки) 3% річних, 1395,54 грн (одну тисячу триста девяносто пять гривень пятдесят чотири копійки) інфляційних втрат та 1218,00 грн (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 лютого 2016 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.