РІШЕННЯ

09.02.2016Справа №910/31499/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/31499/15

за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц», м. Київ,

про стягнення 9 353 847,60 грн.,

за участю представників:

позивача - Порало Т.І. (довіреність від 28.122015 № б/н);

відповідача - Завгородній О.С. (довіреність від 25.01.2016 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц» (далі - Товариство) про стягнення за неналежне виконання умов договору відновлюваної кредитної лінії від 12.09.2013 № 47/1/120913 (далі - Договір): 7 780 000 грн. заборгованості по кредиту; 455 289,86 грн. заборгованості по процентам; 26 661,85 грн. пені за процентами; 1 091 895,89 грн. пені за кредитом, а всього 9 353 847,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 26.01.2016.

Товариство 16.01.2016 звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Банку про визнання недійсним з моменту складення меморіального ордеру від 13.09.2013 № 3942813 - розрахункового документу, яким Банк оформив банківську операцію, а саме здійснив видачу кредитних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2016 зустрічну позовну заяву було повернуто Товариству на підставі пунктів 4 та 6 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

19.01.2016 відповідач подав суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи про визнання договору недійсним.

26.01.2016 позивач подав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

26.01.2016 відповідач подав заперечення до позовної заяви, в яких вказав таке: Договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому він підлягає визнанню недійсним у судовому порядку; так, директор Товариства, укладаючи Договір діяв з перевищенням повноважень, без відповідного дозволу та схвалення загальних зборів; щодо нарахування пені відповідач заявив про застосування строків позовної давності в порядку статті 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); також, Товариство вказало на те, що не отримувало від Банку вимогу про виконання зобов'язання за Договором.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Дослідивши у судовому засіданні 26.01.2016 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі суд вирішив відкласти його розгляд для з'ясування мотиву позову з наданням документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи було відкладено на 09.02.2016; зобов'язано сторони: надати докази виконання умов договору в частині повідомлення сторін (інформування); направити у судове засідання своїх повноважних представників; зобов'язано позивача: надати оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні; надати пояснення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності; зобов'язано відповідача: надати копію позовної заяви про визнання договору недійсним; надати контррозрахунок заявленої суми позовних вимог; надати пояснення щодо того, хто здійснював перерахунок грошових коштів від імені Товариства на користь Банку; надати пояснення щодо того, чи були обізнані учасники Товариства про джерела надходження коштів від Банку; надати нотаріально засвідчені письмові пояснення директора та бухгалтера про проведення розрахунків за Договором щодо оформлення платіжних доручень (ким вони підписані).

05.02.2016 позивач подав суду письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких вказав таке: Банк додав до позовної заяви докази надсилання вимоги про погашення кредитної заборгованості; у Договорі строк позовної давності щодо нарахування пені продовжено до трьох років; оригінали документів, копії яких були додані до позовної заяви оглядалися у судовому засіданні 26.01.2016.

08.02.2016 Товариство подало суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу від 16.01.2016 № 910/31499/15 про повернення зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.02.2016 підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотань відповідача.

Клопотання мотивовані тим, що:

- у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/550/16 за позовом Товариства до Банку про визнання недійсним Договору;

- у провадженні Київського апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга на ухвалу суду від 16.01.2016 № 910/31499/15 про повернення зустрічної позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»; далі - Постанова № 18).

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 09.02.2016, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотань Товариства про зупинення провадження у справі з огляду на те, що:

- ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 № 910/31499/15 відмовлено Товариству у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та не прийнято до розгляду і повернуто апеляційну скаргу Товариства на ухвалу суду від 16.01.2016;

- предметом позову у справі № 910/550/16 є визнання Договору недійсним, отже, в порядку пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України, господарський суд має право визнати Договір недійсним за наявності підстав і при розгляді даної справи;

- з урахуванням наведеного на даний час у господарського суду відсутні передбачені законом підстави для зупинення провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, зупинення провадження у справі в даній справі є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

Відповідач не виконав вимоги ухвали суду від 26.01.2016 та не подав: копію позовної заяви про визнання договору недійсним; контррозрахунок заявленої суми позовних вимог; пояснення щодо того, хто здійснював перерахунок грошових коштів від імені Товариства на користь Банку; пояснення щодо того, чи були обізнані учасники Товариства про джерела надходження коштів від Банку; нотаріально засвідчені письмові пояснення директора та бухгалтера про проведення розрахунків за Договором щодо оформлення платіжних доручень (ким вони підписані).

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2013 Банком і Товариством (позичальник) укладено Договір, в який вносилися зміни додатковою угодою від 16.10.2013 № 1 та додатковою угодою від 17.06.2014 № 2, за умовами якого:

- Банк зобов'язується надавати на умовах Договору, а позичальник зобов'язується отримувати, належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки кредит у сумі 7 780 000 грн. та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором (пункт 1.1 Договору);

- кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 11.09.2015. Кредит надається траншами з позичкового рахунку № 656 на поточний рахунок позичальника Банку в безготівковому порядку на ведення поточної діяльності в період з 12.09.2013 до 11.09.2015 (пункту 1.2 Договору);

- кредит повертається позичальником на позичковий рахунок № 656 у Банку не пізніше 11.09.2015 відповідно до графіку: до 30.06.2015 сума погашення 2 000 000 грн. (ліміт кредитування 5 780 000 грн.); до 31.07.2015 сума погашення 2 000 000 грн. (ліміт кредитування 3 780 000 грн.); до 31.08.2015 сума погашення 2 000 000 грн. (ліміт кредитування 1 780 000 грн.); до 11.09.2015 сума погашення 1 780 000 грн. (ліміт кредитування 0 грн.) (пункт 1.3 Договору);

- проценти за користування кредитом розраховуються Банком на основі процентної ставки у розмір 24 % річних, яка може бути змінена в порядку, визначеному Договором (підпункт 1.6.1.1 пункту 1.6 Договору);

- позичальник, зокрема, зобов'язаний у строки, обумовлені Договором, погашати кредит, своєчасно у визначені Договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, комісійні винагороди Банку, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за Договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції як це передбачено у Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки (пункт 4.3.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за Договором (пункт 10.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача виконуючим обов'язки Голови правління Яхотиновою В.О., яка діяла на підставі статуту та наказу від 11.09.2013 № 359-к, та від відповідача директором Донченко Т.М., яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Разом з тим, Товариство заявило про наявність підстав для визнання Договору недійсним, посилаючись на те, що директор відповідача, укладаючи вказаний правочин, діяв з перевищенням повноважень, оскільки статутом Товариства існує обмеження щодо укладення директором правочинів, а згоди загальних зборів Товариства не було.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Разом з тим, позивач подав суду копію протоколу від 11.09.2013 № 93 загальних зборів учасників Товариства, з якого вбачається, що зборами було прийнято ряд рішень, оформлених протоколом № 93, зокрема, про отримання кредиту у Банку та уповноваження директора відповідача Донченко Т.М. на підписання Договору та інших договорів і документів, пов'язаних із оформленням та отриманням кредиту з визначенням умов на власний розсуд.

Суду не подано доказів оскарження в судовому порядку вказаного рішення загальних зборів учасників відповідача та визнання його недійсним у встановленому порядку, а тому воно є чинними.

Таким чином, директор Донченко Т.М. при укладенні Договору діяла в межах повноважень, наданих статутом та рішенням вищого органу товариства, та мала відповідні дозволи на укладення Договору.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено те, що Договір було вчинено директором відповідача з необхідним обсягом цивільної дієздатності.

Товариство не подало суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для визнання Договору недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач на виконання умов Договору видав відповідачу кредит на суму 7 780 000 грн., що підтверджується банківськими виписками та такими меморіальними ордерами: від 13.09.2013 № 3942813 та від 17.10.2013 № 4745632.

Відповідач кредит Банку у визначений строк (11.09.2015) не повернув та нараховані проценти за користування кредитними коштами у сумі 455 289,86 грн. не сплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 7 780 000 грн. та за процентами за користування - 455 289,86 грн.

03.11.2016 Банк надіслав Товариству вимогу № 2662-05/5, в якій вимагав погасити заборгованість за Договором.

Надсилання вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується реєстром та фіскальним чеком від 03.11.2015, копії яких долучені до матеріалів справи.

У свою чергу, Товариство залишило вимогу без належного реагування та відповіді.

Відповідач не подав суду жодного документального підтвердження погашення заборгованості за Договором.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 7 780 000 грн. та процентами за користування кредитом у сумі 455 289,86 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 26 661,85 грн. пені за несвоєчасно погашені проценти та 1 091 895,89 грн. пені за несвоєчасно погашений кредит. Позивач визначає період прострочення з 01.04.2015 по 22.11.2015.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідач заявив про застосування строку спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, посилаючись на статтю 258 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом з тим, підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та комісійних винагород, у визначені Договором строки, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконаним.

Таким чином, сторони погодили збільшення строку нарахування пені (стаття 232 ГК України) та строку позовної давності (статті 258 та 259 ЦК України).

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, поверх 2; ідентифікаційний код 36295682) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 37/122; ідентифікаційний код 33881201): 7 780 000 (сім мільйонів сімсот вісімдесят тисяч) грн. заборгованості за кредитом; 455 289 (чотириста п'ятдесят п'ять тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн. 86 коп. заборгованості по процентам; 26 661 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят одну) грн. 85 коп. пені за процентами; 1 091 895 (один мільйон дев'яносто одну тисячу вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 89 коп. пені за кредитом та 140 307 (сто сорок тисяч триста сім) грн. 71 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 15.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук