ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа № 911/5476/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Білицька меблева фабрика», Київська обл., смт. Коцюбинське

до Управління житлово-комунального господарства «Біличі», Київська обл., м. Бориспіль

про стягнення 234782,69 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 10.12.2015);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. б/н від 12.01.2016).

Обставини справи:

Відкрите акціонерне товариство «Білицька меблева фабрика» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (далі-відповідач) про стягнення 234782,69 грн., з яких 129955,98 грн. заборгованості за договором передачі електроенергії №14/03/07-1 від 14.03.2007 р., 10279,59 грн. 3% річних та 94547,12 грн. інфляційних втрат.

Сума позову відповідно до ст. 55 ГПК України визначена судом, оскільки позивачем в позовній заяві зазначена неправильна сума позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору передачі електроенергії №14/03/07-1 від 14.03.2007 р. в частині зобовязання з оплати за спожиту електроенергію, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 129955,98 грн. У звязку з наявністю зазначеної заборгованості позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 10279,59 грн. 3% річних та 94547,12 грн. інфляційних втрат.

02.02.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 01.02.2016 р. на позовну заяву, в якому заявлено про сплив встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності за період з 01.09.2011 р. по 01.01.2013 р.

Представник позивача в судовому засіданні 02.02.2016 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.02.2016 р. проти позовних вимог частково заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

14.03.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Білицька меблева фабрика» (енергопосередник) та управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» (підприємство) було укладено договір передачі електроенергії №14/03/07-1 (далі-договір).

Відповідно до розділу 1 договору енергопосередник передає електроенергію для потреб будівель, що належать підприємству, та які межують з територією енергопосередника і використовують електроенергію через електроустановки та електромережі енергопосередника, в кількості, що визначається щомісяця, згідно показників лічильника електроенергії (лічильник тип ЦЭ 6803 В №6 №064290, випуск 2006 р.). Початковий показник для проведення розрахунків по електроенергії 000240.

Згідно розділу 2 договору ціни за цим договором відповідають цінам, які установлюються для розрахунків з відкритим акціонерним товариством «Білицька меблева фабрика» згідно договору постачання електроенергії Києво-Святошинським РЕМ №1 для потреб відкритого акціонерного товариства «Білицька меблева фабрика» за №0045.

Абзацом 3 розділу 2 договору передбачено, що строк оплати за електроенергію не пізніше 10 числа місяця, що настає після місяця, в якому проводяться розрахунки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №14/03/07-1 від 14.03.2007 р. за період з вересня 2011р. по грудень 2014 р. позивачем було передано відповідачу електроенергію на загальну суму 129955,98 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств актами здачі-приймання робіт (виконання послуг) у кількості 40 шт., копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач в порушення умов розділу 2 договору за спожиту в період вересень 2011 р. грудень 2014 р. електроенергію розрахунків не здійснив, у звязку з чим за ним виникла заборгованість у сумі 129955,98 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 275 ГК України енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача за спожиту електроенергію за період з вересня 2011 р. по грудень 2014 р. відповідачем у сумі 129955,98 грн. не погашена, позивач просить сягнути з відповідача 129955,98 грн. заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності, визначений у ст. 257 ЦК України з 01.09.2011 р. по 01.01.2013 р.

Відповідно до абз. 7 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В силу положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Абзацом 3 розділу 2 договору передбачено, що строк оплати за електроенергію не пізніше 10 числа місяця, що настає після місяця, в якому проводяться розрахунки.

Тобто, зобовязання з оплати за спожиту електроенергію за листопад 2012 р. мало бути виконано 10 грудня 2012 р. Отже, 11.12.2015 р. - останній день звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення заборгованості за листопад 2012 р. в межах строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій міститься вимога про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат 24.12.2015 р., що підтверджується штампом канцелярії господарського суду Київської області.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення 47386,87 грн. заборгованості за спожиту електроенергію за період з вересня 2011 р. по листопад 2012 р., що є підставою для відмови у позові в цій частині відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відтак, вимога позивача про стягнення 47386,87 грн. заборгованості не підлягає задоволенню.

Вимога позивача про стягнення заборгованості за актами здачі-приймання робіт (виконання послуг) з грудня 2012 р. по грудень 2014 р. у сумі 82569,11 грн. є обґрунтованою, доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 10279,59 грн. 3% річних та 94547,12 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимог (стягнення неустойки, пені, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до пп. 5.3. п. 5 постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Позивач просить стягнути з відповідача 10279,59 грн. 3% річних за загальний період з 11.10.2011 р. по 01.12.2015 р., нарахованих щомісячно (починаючи з одинадцятого числа місяця наступного за місяцем передачі електроенергії) із збільшенням суми заборгованості за кожним актом здачі-приймання робіт (виконання послуг) за період з вересня 2011р. по грудень 2014 р.

Сума нарахованих позивачем 3% річних за актами здачі-приймання робіт (виконання послуг) за період з вересня 2011р. по листопад 2012 р. становить 5699,34 грн.

Проте, враховуючи пропуск строку позовної давності за основною вимогою, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення 5699,34 грн. 3% річних нарахованих на заборгованість за актами здачі-приймання робіт (виконання послуг) за період з вересня 2011 р. по листопад 2012 р. задоволенню не підлягає.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом (за загальний період з 11.01.2013 по 01.12.2015 р.) за кожним актом здачі-приймання робіт (виконання послуг) окремо за період з грудня 2012 р. по грудень 2014р., сума 3% річних становить 4580,25 грн.

Відтак, вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає задоволенню у сумі 4580,25 грн.

Як вже зазначалось, позивач також просить стягнути з відповідача 94547,12 грн. інфляційних втрат нарахованих за кожен місяць існування заборгованості за загальний період з 01.10.2011 по 01.12. 2015 р.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вже зазначалось, позивачем пропущено строк позовної давності за основною вимогою. Відтак, господарський суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за актами здачі-приймання робіт (виконання послуг) за період з вересня 2011 р. по листопад 2012 р. задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період, що становить менше місяця.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат на заборгованість за актами здачі-приймання робіт (виконання послуг) з грудня 2012 по грудень 2014 за загальний період з 01.12.2013 по 30.11.2015 за кожним актом здачі-приймання робіт (виконання послуг) окремо, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом сума інфляційних втрат за вказаний період становить 54994,27 грн.

Відтак, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у cумі 54994,27 грн.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з управління житлово-комунального господарства «Біличі» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11-А, код 23579209) на користь відкритого акціонерного товариства «Білицька меблева фабрика» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 1, код 05509300) 82569,11 грн. (вісімдесят дві тисячі пятсот шістдесят девять грн. 11 коп.) заборгованості, 4580,25 грн. (чотири тисячі пятсот вісімдесят грн. 25 коп.) 3% річних, 54994,27 грн. (пятдесят чотири тисячі девятсот девяносто чотири грн. 27 коп.) інфляційних втрат та 2132,15 грн. (дві тисячі сто тридцять дві грн. 15 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 15.02.2016 р.