ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 року Справа № 904/5297/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

секретар: Ситникова М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, , довіреність № б/н від 15.06.2015 р.;

відповідач-1 ОСОБА_2, довіреність № б/н від 05.05.2015 р.;

відповідача-2 ОСОБА_3, дов. № 4/10-26 від 16.01.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року по справі № 904/5297/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області

до відповідача/1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області

відповідача/2 Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

про визнання права користування частиною земельної ділянки та про усунення перешкод у здійсненні права користування частиною земельної ділянки

В судовому засіданні 04.02.2016р. була проголошена перерва до 09.02.2016р. (ст.77 ГПК України)

В судовому засіданні було проголошено вступу та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/5297/15 (колегія суддів: Юзіков С.Г., Кеся Н.Б., Золотарьова Я.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області до відповідача/1 Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області, відповідача/2 Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ про визнання права користування частиною земельної ділянки та про усунення перешкод у здійсненні права користування частиною земельної ділянки в задоволенні позову було відмовлено; судові витрати покладені на позивача (а.с.159-165).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано невірно обраним позивачем способом захисту своїх прав; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.20, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.15, 377, 413, 415 ЦК України, ст.ст.102-1, 120, 124, 125, 152 Земельного кодексу України, ст.16 Закону України «Про оренду землі».

Не погодившись з вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом не були застосовані до спірних відносин ч.2 ст.377 ЦК України та ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на 17.08.2007р. на момент придбання спірної будівлі позивачем), за якими, на думку скаржника, до нового власника будівлі або споруди автоматично переходить право користування земельною ділянкою, на якій ця нерухомість знаходиться;

- крім того, господарський суд, не визнавши за позивачем права користування земельною ділянкою, також не задовольнив позов в частині вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та судом не зазначено, що позивач не має права на земельну ділянку, отже, і його право не може бути захищено, суд зазначив, що не має такого способу захисту права , як зобов`язання користувача відмовитись від своїх прав в даному випадку від права оренди частини земельної ділянки;

- також, на думку скаржника, відмова в задоволенні позову з тих підстав, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом, суперечить ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та постанові Верховного Суду України від 21.05.2012р. по справі № 6-20цс11, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом; в зв`язку з викладеним, господарським судом були порушені вимоги ч.3 ст.82 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу перший відповідач ТОВ «АТБ-інвест» проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, матеріалам, обставинам справи, зазначає, що ним ще в 2002 році придбані об`єкти нерухомості за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Косіора, 1-а, та згідно вимог законодавства оформлене право користування земельною ділянкою під цією нерухомістю; згодом, у 2005 році, після реконструкції об`єктів нерухомості, їх частина була відчужена громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які не оформили належним чином право користування земельною ділянкою та в подальшому в 2007 році продали нерухоме майно позивачу ТОВ з ІІ «НЗ-інвест», тому право користування земельною ділянкою, на думку відповідача-1, не перейшло до позивача. Позивач, після придбання майна, звертався до відповідача-1 з вимогою погодити межі земельної ділянки, яка повинна вилучатись на користь ТОВ «НЗ-інвест», проте, позивач ігнорував право землекористувача (позивача) на визначення таких меж, що в подальшому обернулось низкою позовів до ТОВ «АТБ-інвест» щодо спірної земельної ділянки. Посилання позивача на існуючу практику Вищого господарського суду України та Верховного Суду України не прийняті господарським судом правомірно, оскільки постанови, зазначені позивачем, виносились за інших обставин справи, не тотожних обставинам даної справи. Також, ТОВ «АТБ-інвест» зазначає, що на даний час не існує жодних правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між ним та Дніпропетровською міської радою, крім того, договір від 29.12.2003р. не містить умови щодо можливості розірвання такого договору в односторонньому порядку.

08.02.2016р. відповідачем-1 до суду апеляційної інстанції було надано доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «АТБ-інвест» зазначило, що наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок нормативної площі земельної ділянки, яку необхідно вилучити, здійснено підприємством без належної кваліфікації для розробки землевпорядних документів, оскільки особа, яка виконала цей розрахунок ОСОБА_8 має сертифікат на виконання робі, не пов`язаних із землеустроєм, здобув професію архітектор, а не інженер-землевпорядник, як вимагає чинне законодавство в сфері землеустрою; в Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників зазначена особа не значиться. Щодо підприємства, яке здійснило розрахунок, то ТОВ «Арела-Будінвест» має ліцензію, видану 29.02.2012р. Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, проте в 2012 році органом ліцензування на провадження господарської діяльності щодо проведення робіт із землеустрою, земле оціночних робіт був Державний комітету України із земельних ресурсів. Крім того, ТОВ «Арела-Будінвест» не зазначає в розрахунку чіткого розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівель позивача, а зазначає про найбільш оптимальну площу, що також не може бути доказом обґрунтованого розрахунку. Також позивачем не дотримано вимоги ч.2 ст.123 Земельного кодексу України щодо порядку відведення земельної ділянки, не надано суду засвідченої нотаріально згоди відповідача-1 на вилучення ділянки, а також дозволу відповідача-2 на розроблення проекту землеустрою; позивачем не надано технічної документації на здійснення поділу земельної ділянки та таким частинам не було присвоєно кадастрових номерів.

Відповідач-2 Дніпропетровська міська рада відзив на апеляційну скаргу не надала, правом, передбаченим ст..96 ГПК України, не скористалась, але представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

09.02.2016р. відповідачем-2 подано клопотання про залучення до справи додаткових доказів зразку сертифікату на виконання землевпорядних робіт, а також перелік землевпорядних організацій м.Дніпропетровська, які мають право на здійснення таких робіт (а.с.198-200). Зазначене клопотання задоволено колегією суддів, документи долучені до справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представників усіх сторін в судових засіданнях, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити на підставі п.3 ч.1 ст.104 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест» смт.Ювілейне Дніпропетровської області звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області (відповідача-1), Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ (відповідач-2) про:

- визнання за позивачем права користування частиною земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул. Косіора, 1-А з кадастровим номером :04:021:0028, в частині земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте цим підприємством у власність нерухоме майно та ділянкою необхідною для його обслуговування загальною площею 2761 кв.м;

- усунення перешкод у здійсненні права користування частиною цієї земельної ділянки, шляхом покладення на відповідача-1 обов'язку відмовитись від частини земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування загальною площею 2761 кв.м;

- усунення перешкод у здійсненні права користування частиною вищевказаної земельної ділянки, шляхом покладення на відповідача-2 обов'язку розглянути питання щодо укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою необхідною для його обслуговування (а.с.3-7).

При цьому позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2007р., в момент укладення договору купівлі-продажу, до ТОВ з ІІ «НЗ-інвест» перейшло не тільки право власності на нерухоме майно, але й право користування земельною ділянкою під об'єктами нерухомості та необхідної для її обслуговування; позивач фактично здійснює користування земельною ділянкою, але не може оформити таке право користування відповідно до законодавства, в зв'язку з тим, що відповідач-1 в добровільному порядку не оформлює офіційної відмови від частини земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте позивачем у власність нерухоме майно; наявність чинного договору оренди земельної ділянки до 2018 року, укладеного між ТОВ «АТБ-інвест» та Дніпропетровською міською радою, на якій розташовані об'єкти нерухомості позивача позбавляє останнього права вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки Дніпропетровська міська рада, з посиланням на чинний договір оренди, відмовляється надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без якого позивач не може набути прав на земельну ділянку. Дніпропетровська міська рада, як власник земельної ділянки, на якого в силу ст. 12 Земельного кодексу України покладається обов'язок з розпорядження землями територіальних громад та здійсненню контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, повинна вирішувати питання щодо укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування, але не здійснює жодних дій, віднесених до її компетенції щодо врегулювання цього питання.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 08.01.2002р. між Дніпропетровською обласною спілкою споживчих товариств («продавець» за договором) та ТОВ «АТБ-інвест» («покупець» за договором, відповідач-1 по справі) був укладений договір купівлі-продажу будівель та споруд (майно), які розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Косіора, 1-а (а.с.63-65). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про що зроблено запис в реєстрі під № 61. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано Дніпропетровським БТІ згідно з реєстраційним посвідченням від 07.05.02р.(а.с.67).

29.12.2003р. між Дніпропетровською міською радою («орендодавець» за договором, відповідач-2 по справі) та ТОВ «АТБ-інвест» («орендар» за договором, відповідач-1 по справі) був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 0,7010 га під вищезазначеним майном, строком дії до 19.11.2018р. (а.с.13-19). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований за № 9790 (зареєстрований в ДП "Дніпропетровський міський центр ДЗК" за №4652 від 09.01.04р.).

В 2004 році ТОВ «АТБ-інвест» (відповідачем -1) проведено реконструкцію вищевказаних обєктів нерухомості в магазин продовольчих товарів та здано обєкт в експлуатацію, що підтверджується актом державної технічної комісії від 10.12.2004р. про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів, затвердженого Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 04.12.06р. № 4490 (а.с.68-73).

12.01.2005р. ТОВ «АТБ-інвест» продало частину нерухомого майна за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Косіора, 1-а, громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11Є (а.с.77-78).

17.08.2007р. вищезазначені фізичні особи, в свою чергу, продали вищевказане нерухоме майно ТОВ «НЗ-інвест» (позивачу) за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (а.с.22-23) та право власності на яке зареєстровано позивачем у КП «Дніпропетровське МБТІ» 08.10.2007р., що підтверджується витягом, технічним паспортом на будівлі та споруди (а.с.24-27).

Докази того, що вищевказані фізичні особи набули право користування земельною ділянкою під придбаною нерухомістю відповідно до вимог законодавства, а сторонами за договором від 12.01.2005р. було виконано всіх обов`язків, визначених п.3.1 договору матеріали справи не містять, позивачем не було надано судам обох інстанцій під час розгляду справи.

31.07.2008р. відповідачем-1 на будівлю магазину продовольчих товарів оформлене свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в КП "Дніпропетровське МБТІ" Дніпропетровської обласної ради 15.09.2008р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.74-76).

21.02.2013р. листом № 79 позивач звернувся до Дніпропетровського міського голови з проханням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2761 кв.м за фактичною адресою будівель та споруд: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1-а (а.с.28). Зазначений лист було отримано відповідачем-2, що підтверджується відмітками в отриманні у правому нижньому куті цього листа, не спростовано відповідачем-2 жодним доказом факт отримання.

09.09.2013р. позивачем в управлінні Держземагенства у Дніпропетровській області отримано графічні та семантичні дані на вказану земельну ділянку, з яких вбачається, що станом на 01.01.2013р. земельна ділянка за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1а (кадастровий номер :04:021:0028) знаходиться в оренді у відповідача-1 на підставі договору оренди земельної ділянки з терміном дії до 19.11.18р. (а.с.34-36).

16.09.2013р. позивач звернувся до відповідача-2 та міського голови м.Дніпропетровська з листом № 295, в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ТОВ «АТБ-інвест» та Дніпропетровською міською радою та внести відповідні зміни до державного земельного кадастру, вказаний лист отримано відповідачем-2 та був зареєстрований в міськраді 20.09.2013р. за № 36/80 (а.с.29). Копію зазначеного листа адресовано також і відповідачу-1, натомість, доказів надсилання (отримання) цього листа відповідачем-1 матеріали справи не містять, такі докази відсутні, не надавались позивачем протягом розгляду справи в судах обох інстанцій.

Також 16.09.2013р. листом № 296 позивач звернувся до відповідача -2 та міського голови м.Дніпропетровська, в якому просив повідомити про результати розгляду клопотання позивача від 21.02.13р. № 79 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою або надати мотивовану відмову в його наданні (а.с.30). Зазначений лист отримано відповідачем-2 та було зареєстровано в міськраді 20.09.2013р. за № 36/79.

16.10.2013р. позивач звернувся з листами № 330 та № 331 до відповідача-2 та міського голови м.Дніпропетровська з вимогою розірвати договір оренди земельної ділянки з відповідачем-1 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої по вул. Косіора, 1а (а.с.31-32). Зазначені листи отримано відповідачем-2 та зареєстровано в міськраді 16.10.2013р. за №№ 36/80, 36/79 (штампи в отриманні у правому нижньому куті листа).

14.11.2013р. листом № 7/22-2114 відповідач-2 повідомив позивачу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки неможливо через наявність чинного договору оренди зазначеної земельної ділянки, який укладений міською радою з ТОВ «АТБ-інвест» терміном дії до 19.11.2018р. (а.с.33).

Позивач обґрунтовує розмір площі земельної ділянки, що знаходиться під спорудами, що йому належать та розмір земельної ділянки, що необхідна для її обслуговування «Розрахунком нормативної території для існуючих будівель та споруд по вул. Косіора 1-А, м. Дніпропетровськ», який здійснено ТОВ «Арела-Будінвест», яке, як зазначає позивач, має ліцензію на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, зокрема, на розроблення містобудівної документації (а.с.37-50).

За цим розрахунком для обслуговування та функціонування будівель та споруд «Будівлі ринку» по вул. Косіора 1-а, згідно норм, необхідна земельна ділянка площею від 0,71232 до 1,42464 га; з урахуванням містобудівної ситуації, розміщенням на існуючій території ділянок інших землевласників та землекористувачів і неможливістю виділення ділянки більшої площі для розміщення та обслуговування будівель та споруд по вул. Косіора 1-а, найбільш оптимальною площею є площа 0,3150 га, з якої 0,2761 га знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:021:0028, який знаходиться в оренді у ТОВ «АТБ-інвест» та 0,0389 га знаходиться на міській землі, право користування на яку не оформлено.

Позивач, звертаючись з позовом до господарського суду, наполягає на його задоволенні з тих підстав, що:

- відповідач-1, укладаючи 12.01.2005р. договір купівлі-продажу з фізичними особами щодо відчуження будівель і споруд за спірною адресою, перестав бути користувачем відповідної частини земельної ділянки, на яких вони були розташовані, в силу приписів закону; в зв`язку з цими обставинами, відповідач-1 добровільно відмовився від права користування частиною земельної ділянки по вул.Косіора, 1-а;

- позивач фактично користується земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, які перебувають у власності позивача, але на має можливості оформити право користування цією ділянкою під своєю нерухомістю, в зв`язку з небажанням відповідача-1 офіційно оформити відмову від частини земельної ділянки, на якій розташоване належне позивачу на праві власності майно;

- відповідач-2 відмовляється надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для подальшого належного оформлення права на земельну ділянку позивачем в зв`язку з наявністю чинного на даний час договору оренди, укладеного між відповідачами; крім того, відповідач-2, як власник та розпорядник земельної ділянки повинен вирішити питання щодо укладення з позивачем договору оренди землі, на якій розташоване майно позивача;

- відповідач-1, всупереч умовам п.5.4.7 договору оренди, не повідомив відповідача-2 про відчуження будівель та споруд, розташованих на орендованій ним земельній ділянці, в зв`язку з чим визначена в договорі оренди площа земельної ділянки не була зменшена, що є порушенням умов договору з боку відповідача-1.

В якості норм матеріального права позовні вимоги було обґрунтовано ст..41 Конституції України, ст..ст.16, 319, 321, 377, 391 ЦК України, ст..20 Господарського кодексу України, ст..ст.120, 123, 152 Земельного кодексу України.

При цьому, в ході розгляду справи, в своїх поясненнях представник позивача посилався на факт існування судових рішень, які набрали законної сили, зокрема, по справі № 904/9308/13 (а.с.85-109) про визнання договору оренди від 29.12.2008р., укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, припиненим та зобов`язання зареєструвати припинення цього договору оренди земельної ділянки та по справі № 32/383-10 (а.с.79-84) про зобов`язання відповідача-1 та відповідача-2 надати ТОВ з ІІ «НЗ-інвест» нотаріальної письмової згоди на вилучення із землекористування у відповідача-1 частини земельної ділянки, розташованої по вул.Косіора, 1-а, в м.Дніпропетровську. По зазначеним справам в судовому порядку позивачу було відмовлено в позовах, що змусило у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, п.2.11-2.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 (в редакції постанови від 10.02.2014р. № 6) «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» звернутись з позовними вимогами до відповідачів по цій справі.

У відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Позивачем згідно з прохальною частиною позовної заяви обрано саме вищевказані способи.

Поняття нерухомості визначено абзацом 1 ч.1 ст.181 ЦК України, зокрема, до нерухомості віднесено об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною 1 ст.182 ЦК України регламентовано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх перехід, виникнення та припинення підлягають державній реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи, майно, що було предметом купівлі-продажу, як за договором від 12.01.2005р., так і за договором купівлі-продажу від 17.08.2007р., має ознаки нерухомого майна, визначені ч.1 ст.181 ЦК України, а саме, міцно пов`язані із землею та їх переміщення має наслідком їх знецінення та зміну їх призначення. Перелік такого майна визначено в додатку до технічного паспорту на майно, який міститься в матеріалах справи (а.с.25-27). Доказів протилежного, зокрема, про те, що майно позивача не має вищевказаних ознак, матеріали справи не містять, такі докази відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною стороною у справі відповідно до ст.33 ГПК України.

Згідно з частинами 1, 3, 4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що договір від 17.08.2007р. було посвідчено нотаріально та зареєстровано, що підтверджено витягом про реєстрацію власності на нерухомість (а.с.22-24). Отже, позивач набув в встановленому законом порядку право власності на об`єкти, що є предметом купівлі-продажу за договором від 17.08.2007р.

Даючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи згідно з законодавством, яке було чинне на день укладення договорів купівлі-продажу від 12.01.2005р., від 17.08.2007р., колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.п.2.11, 2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (в редакції постанови Пленуму ВГСУ від 10.07.2014р. № 6) у застосуванні положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності; до відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду. Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог згаданих Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» і статті 125 ЗК України, яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права. Він за необхідності може звернутися до господарського суду також з позовом про визнання за ним права користування земельною ділянкою (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 17.08.2007р., день укладення позивачем договору купівлі-продажу) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Частиною 1 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції на 12.01.2005р.) було передбачено, що при відчуженні будівель, споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на користування земельною ділянкою визначається на підставі договору оренди.

Частиною 4 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції на 12.01.2005р.) було регламентовано, що при переході права власності на будівлю, споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно частинам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Отже, згідно з чинним на час укладення договору від 12.01.2005р. законодавством, право користування на частину земельної ділянки повинно було перейти до «покупців» (4 фізичних осіб) за договором оренди земельної ділянки.

Договором від 12.01.2005р. (п.3.1 р.3 договору) було передбачено, що відповідач-1 зобов`язався надати «покупцям» за договором письмову відмову від права користування тією частиною земельної ділянки, яка перейшла до «покупців» згідно зі ст.377 ЦК України, натомість, відповідач-1 свій обов`язок не виконав, докази протилежного відсутні. А чинною редакцією ст.120 Земельного кодексу України на момент укладення договору від 17.08.2007р. було передбачено право автоматичного переходу права користування частиною земельної ділянки, яка зайнята під будівлями та спорудами та на частку землі, необхідної на її обслуговування. Тобто, право користування земельною ділянкою під спорудами та будівлями виникло у позивача в силу приписів ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції ЗУ з 03.06.2008р.). Також, частиною 2 ст.377 ЦК України (в редакції з 31.05.2007р., яка діяла на день укладення договору від 17.08.2007р.) було передбачено, що якщо будинок або споруда, розташовані на земельній ділянці, наданій в користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право у користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що розмір земельної ділянки під будівлями та спорудами за договором від 17.08.2007р. площею 1356,8 кв.м. (технічний паспорт - а.с.27), то позовні вимоги в частині визнання права користування земельною ділянкою слід задовольнити частково, визнав за позивачем право користування земельною ділянкою площею 1356,8 кв.м., тобто в межах площі під будівлями та спорудами, які були предметом купівлі-продажу за договором від 17.08.2007р.

Щодо решти площі земельної ділянки, яка обґрунтовувалась розрахунком ТОВ «Арела-Будінвест» (а.с.37-43), то колегія суддів вважає, що позивачем належними доказами в розумінні ст.ст.32, 34, 36 ГПК України відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України не доведено розмір земельної ділянки, необхідний для обслуговування (площа перевищує майже в 2 рази площу будівель та споруд, визначена орієнтовно з формулюванням «найбільш оптимальна площа», доказів про те, що ТОВ «Арела-Будінвест» м.Дніпропетровськ має право здійснювати діяльність по виготовленню землевпорядної документації матеріали справи не містять).

Щодо решти позовних вимог, то суд апеляційної інстанції вважає такі вимоги до відповідача-1 такими, що не доведені відповідно до ст..33 ГПК України доказами у справі.

У відповідності до ч.1 ст.1 ГПК України, зокрема, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.33 ГПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи не підтверджено жодним доказом обставини, які підтверджують факт звернення позивача до відповідача-1 з вимогою про відмову від частини земельної ділянки, доказів направлення (отримання) листів позивача відповідачем-1 матеріали справи не містять. Крім цього, ст..16 ЦК України не містить такого цивільно-правового способу захисту цивільних прав, як-то, відмова від права користування від частини земельної ділянки. Також, такий спосіб цивільно-правового захисту не передбачений ні Земельним кодексом України, ні Цивільним кодексом України, ні договором від 17.08.2007р. на день звернення позивача з позовом (абз.2 ч.1 ст.16 ЦК України).

Щодо позовних вимог по відношенню до відповідача-2, то в цій частині позову також слід відмовити в силу наступного.

Частинами 2, 5, 6 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 10.11.2015р., на день прийняття оскаржуваного судового рішення) було передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача; у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди; істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти; укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера; у разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Статтею 377 ЦК України (в редакції станом на 03.09.2015р., на день прийняття оскаржуваного судового рішення) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача); розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Отже, чинним законодавством на день прийняття оскаржуваного судового рішення, звернення позивача з позовом, передбачено, що істотними умовами для переходу права користування на земельну ділянку у відповідності до ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 ЦК України є розмір земельної ділянки та її кадастровий номер (тобто, виготовлення землевпорядної документації). Натомість, таких доказів позивачем не надано судам обох інстанцій при розгляді справи, такі докази відсутні, а тому відсутні правові підстави зобов`язання відповідача-2 згідно з нормами Цивільного та Земельного кодексів України укласти з позивачем договір оренди землі, на якій розташоване набуте у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування, оскільки ці вимоги також не доведено позивачем у відповідності до ст.33 ГПК України належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення господарського суду змінити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.49 ГПК України згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/5297/15 - змінити в частині визнання за позивачем права користування земельною ділянкою.

Позов задовольнити частково.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області право користування частиною земельної ділянки, що розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул.Косіора, 1-а, з кадастровим номером :04:021:0028, в частині земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте позивачем у власність нерухоме майно площею 1356,8 кв.м.

В решті позову - відмовити.

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015р. по справі № 904/5297/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області 609 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-інвест», смт.Ювілейне Дніпропетровської області 669,90 грн. судового збору, сплачених за розгляд апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.02.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В.Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко