ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 911/4850/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро"
на постановувід 02.12.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 911/4850/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус"
простягнення 10 339 327,09 грн,
у судове засідання прибули представники:
позивачаРябченко В.В. (дов. від 21.08.2015),
відповідачаСватуха О.В. (дов. від 01.02.2016 № 10),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.01.2015, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус" про стягнення 10339327,09 грн задоволені у повному обсязі.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Київської області виданий наказ від 09.10.2015.

13.10.2015 до Господарського суду Київської області звернулось ТОВ "Агробонус" із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2015 на 8 місяців.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 (суддя Д. Заєць), залишеною без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 (колегія суддів: Л. Смірнова, Л. Чорна, Л. Кропивна), заява ТОВ "Агробонус" про відстрочку виконання рішення задоволена: відстрочене виконання рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2015 до 12.07.2016.

Судові рішення мотивовані наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

За твердженням відповідача сума дебіторської заборгованості станом на 1 січня 2015 року становила 17142000 грн, а станом на 1 вересня 2015 року зросла до 20879400,00 грн.

Також, за повідомленням відповідача, значна частина його контрагентів знаходиться на окупованій території, в зоні проведення антитерористичної операції, що унеможливлює стягнення заборгованості на даний час.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 червня 2015 року у справі №910/9472/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 1115994,87 грн, рішенням Господарського суду міста Києва від 3 липня 2015 року у справі №910/7416/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 1663786,24 грн, рішенням Господарського суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі №910/9573/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 548886,51 грн, рішенням Господарського суду міста Києва від 2 квітня 2015 року у справі №910/377/15-г на користь відповідача присуджено до стягнення 849472,76 грн, рішенням Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2015 року у справі №910/21979/14 на користь відповідача присуджено до стягнення 463808,37 грн, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 3 грудня 2012 року у справі №22/5025/1207/12 на користь відповідача присуджено до стягнення 230580,09 грн, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року у справі №924/506/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 102018,05 грн, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 29 квітня 2014 року у справі №924/290/14 на користь відповідача присуджено до стягнення 2177541,19 грн, рішенням Господарського суду Черкаської області від 9 липня 2015 року у справі №925/922/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 80185,48 грн, рішенням Господарського суду Харківської області від 20 травня 2015 року у справі №922/1723/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 336270,98 грн, рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 січня 2014 року у справі №901/3972/13 на користь відповідача присуджено до стягнення 206708,73 грн, рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 січня 2014 року у справі №901/3971/13 на користь відповідача присуджено до стягнення 770237,78 грн, рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2014 року у справі №901/3973/13 на користь відповідача присуджено до стягнення 623817,40 грн, рішенням Господарського суду Харківської області від 20 квітня 2015 року у справі №922/1634/15 на користь відповідача присуджено до стягнення 216007,06 грн, рішенням Господарського суду міста Києва від 29 серпня 2013 року у справі №910/12430/13 на користь відповідача присуджено до стягнення 896738,01 грн.

За твердженням боржника, зазначені судові рішення знаходяться на стадії виконавчого провадження.

Також відповідачем надана довідка про відсутність будь-якого нерухомого майна, на яке може бути звернуто примусове стягнення.

Крім того, у матеріалах справи наявна довідка АТ "Піреус Банк МКБ" від 23 вересня 2015 року за №280 з якої вбачається, що станом на 23 вересня 2015 року заборгованість відповідача перед АТ "Піреус Банк МКБ" становить 2028555,04 грн.

Також, відповідачем зазначається, що його господарська діяльність має сезонний характер, діяльність товариства залежить від потреб аграрного сектору, у зв'язку з чим в період міжсезоння обсяги продажів значно знижуються.

Заперечення представника позивача проти задоволення заяви боржника обґрунтовані, зокрема тим, що засновником ТОВ "Агробонус" є ОСОБА_7, яка також є засновником та учасником наступних підприємств: ТОВ "Агробонус Плюс" (частка становить 60%), ТОВ "Агробонус Захід" (частка становить 80%) та ТОВ "Агробонус Схід" (частка становить 80%). За твердженням позивача ТОВ "Агробонус", здійснює переведення активів, зокрема грошових коштів на ТОВ "Агробонус Плюс", ТОВ "Агробонус Захід" та ТОВ "Агробонус Схід".

Однак, доказів на підтвердження того, що відповідач здійснює переведення своїх активів на зазначені товариства позивачем до суду не подано.

За рішенням господарського суду у даній справі, крім суми основного боргу, відповідач зобов'язаний сплати на користь позивача 438363,31 грн (пені, 3% річних та інфляційних втрат), що є значними грошовими коштами враховуючи сезонний характер діяльності відповідача, та погіршення фінансово-економічної ситуації, коливання курсу валют.

З наявного в матеріалах справи фінансового звіту ТОВ "Агробонус" вбачається, що за перше півріччя 2015 року чистий прибуток ТОВ "Агробонус" склав 14366,50 грн, а за аналогічний період попереднього року прибуток відповідача становив 650,00 грн.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 9505987,21 грн, а чистий прибуток відповідача за перше півріччя 2015 року становить 14366,50 грн, належне виконання рішення суду без надання відстрочки не виявляється можливим.

За повідомленням присутніх у судовому засіданні представників сторін станом на день розгляду даної заяви, наказ Господарського суду Київської області від 09.10.2015 у справі №911/4850/14 до виконання не пред'явлено, що зумовлено перемовинами керівників підприємств позивача та відповідача щодо наявної заборгованості.

Крім того, згідно з заявою боржника, останнім днем відстрочки рішення суду на 8 місяців є, а останнім днем пред'явлення наказу до виконання про примусове виконання рішення суду у справі №911/4850/14 до виконання є 17 вересня 2016 року.

Таким чином, надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі 11.07.2016 надасть можливість боржнику стягнути наявну дебіторську заборгованість з його контрагентів до закінчення встановленого терміну пред'явлення наказу до виконання та надасть можливість виконати зобов'язання боржником у повному обсязі (без запровадження процедури банкрутства боржника та звільнення працівників).

З посиланням на вказане вище, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підстава для відстрочки виконання рішення суду обумовлена важким фінансовим станом боржника та неможливістю сплатити суму заборгованості одночасно, крім того, заходи примусового стягнення всієї суми боргу та блокування рахунків відповідача можуть призвести до припинення господарської діяльності боржника, погіршення його фінансового стану, доведення підприємства відповідача до банкрутства, а відтак, не гарантують своєчасне та в повному обсязі виконання судового рішення з врахуванням матеріальних інтересів обох сторін; до того ж, блокування господарської діяльності боржника може призвести до несплати заробітної плати працівникам підприємства (у зв'язку з чим, відповідач може втратити трудовий колектив), інших обов'язкових платежів.

Враховуючи вказане, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, заяву боржника про відстрочення виконання судового рішення задовольнив.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, просить ухвалу та постанову скасувати.

Перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Ухвала про відстрочення виконання судового рішення мотивована наявністю важкого фінансового стану боржника, яким зумовлена неможливість сплати суми заборгованості одночасно, а також відсутністю у боржника будь-якого нерухомого майна.

При цьому, місцевим господарським судом, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначено, що відсутність майна підтверджена довідкою боржника про відсутність майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Обґрунтування наявності правової підстави відстрочки виконання рішення - наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення (ст. 121 ГПК України) передбачає надання судом оцінки як можливості виконання судового рішення за рахунок коштів, так і, у випадку відсутності коштів, за рахунок іншого майна боржника.

Довідка боржника про відсутність у нього нерухомого майна не може вважатись належним доказом відсутності у нього такого майна у розумінні ст.34 ГПК України.

Враховуючи вказане, клопотання про відстрочку виконання судового рішення, як і висновок судів попередніх інстанцій про необхідність його задоволення, не є обґрунтованим.

За таких обставин ухвалу та постанову слід скасувати, а у задоволені клопотання про відстрочку виконання судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.11.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 911/4850/14 скасувати.

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус" від 13.10.2015 № 336 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2015 у справі № 911/4850/14 відмовити.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил