РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/27808/15
За позовом:Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство "Запорізький автомобілебудівний завод"

про припинення зобов'язань

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Гвоздецький А.М., представник за довіреністю

Від відповідача: Рускіна О.В. - представник за довіреністю

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"про припинення зобов'язань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2015 року порушено провадження у справі №910/27808/15.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в зв'язку з неможливістю позивача вести економічну діяльність та реалізовувати правомочності щодо майна та активів, які знаходяться на території проведення АТО, позивач позбавлений можливості виконувати зобов'язання за Договором застави №НКЛ-2019631/S2від 24.10.2013р.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи про відсутність підстав для припинення договору застави, знищення частини предметів застави не є підставою для припинення зобов'язань за Договором застави, а позивач має надати в заставу інші предмети.

Ухвалою суду від 23.12.2015 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство "Запорізький автомобілебудівний завод".

Третя особа своїм правом на надання письмових пояснень по справі не скористалась, у судові засідання представника не направила.

Представником позивача подано клопотання про витребування у дилерів позивача інформації щодо місця перебування автомобілів, які є предметом договору застави.

Судом відмолено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки позивачем не доведено неможливість самостійно надати інформацію місця перебування предметів застави, не надано доказів відмови дилерів позивача надати таку інформацію.

Позивачем подано клопотання про призначення колегіального розгляду справи, яке судом не задоволено, оскільки суд не вбачає підстав для призначення колегіального розгляду справи.

В судовому засіданні 19.01.16р. оголошувалася перерва.

У судовому засіданні 28.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013 року між публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод» (далі - Позичальник) та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - Відповідач) було укладено Договір кредитної лінії №НКЛ-2019631 (далі - Договір кредиту), за яким ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» отримав кредитні кошти у розмірі 34 200 000,00 дол.

Згідно пункту 3 Договору кредиту забезпеченням виконання своїх зобов'язань Позичальником щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування, можливих штрафних санкцій виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Відповідача та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори.

Пунктом 3.1 визначено, що зобов'язання забезпечується договором застави товарів в обороті, що належить Публічному акціонерному товариству «Українська автомобільна корпорація» (далі - Позивач).

24.10.2013 року на виконання Договору кредиту між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір застави №НКЛ-2019631/S2 (далі - Договір застави), за яким Позивач передає Відповідачу в заставу товари в обороті, перелік яких викладено в Додатку №1 до цього договору і який є його невід'ємною частиною (далі - Предмет застави). Також пунктом 1.1.1. Договору застави визначено, що Предмет застави знаходиться за адресами, вказаними в Додатку №1 до цього договору.

Балансова вартість Предмету застави визначена положеннями пункту 1.3 Договору застави та становить 95 096 262,00 грн.

Як передбачено пунктом 1.3.1 Договору застави, за взаємною згодою сторін цього договору заставна вартість становитиме 95 000 000,00 грн.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що виконання зобов'язань з договором застави є неможливим, а відтак на підставі ст.607 ЦК України зобов'язання за договором застави припиняється.

Неможливість виконання зобов'язань за Договором застави позивач обумовлює тим, що предмети договору застави знаходяться на території проведення АТО, а тому позивач не може гарантувати наявність та схоронність заставленого майна.

Оцінюючи подані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 11 Закону України «Про заставу» передбачено, що сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Відповідно положенням ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізація предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Звертаючись з позовом до суду позивачем не наведено наявність передбачених ч. 1 ст. 593 ЦК України підстав для припинення застави. При цьому, можливість знищення предмету застави не є такою підставою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про заставу» заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про заставу» ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов'язаний надати рівноцінний

предмет або, якщо це можливо, відновити знищений чи пошкоджений предмет застави.

Відповідно до ч. 1ст. 43 Закону України «Про заставу» у разі відчуження заставлених товарів заставодавець зобов'язаний замінити їх іншими товарами такої ж або більшої вартості.

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору товари в обороті - транспортні засоби, передані в заставу Банку - знаходяться на всій території України.

Той факт, що якась частина транспортних засобів знаходилась на території Автономної Республіки Крим та Луганської і Донецької областей, фактично не змінює правовідносин сторін.

Позивач, як майновий поручитель, взяв на себе зобов'язання-відповідати за порушення Третьою особою ПАТ «ЗАЗ» своїх кредитних зобов'язань перед АТ «Дельта Банк» в межах майна, переданого в заставу Банку.

Отже, у випадку, якщо буде встановлений факт знищення чи пошкодження частково предмета застави, це зобов'язує позивача надати інші транспортні засоби в заставу Банку.

При цьому, неможливість вести економічну діяльність на території Автономної Республіки Крим та Луганської і Донецької областей, не є підставою для припинення права застави у АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Повний текст рішення складено 04.02.2016 р.

Суддя Шкурдова Л.М.