РІШЕННЯ

02 лютого 2016 року Справа № 913/1102/15

Провадження №33пд/913/1102/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит, м.Сєвєродонецьк

про розірвання договору

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, начальник відділу юридичного супроводу Обласного відділення ПАТ Промінвестбанк, за довіреністю №09-32/662 від 19.11.2015;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит про розірвання договору щодо постачання теплової енергії №14-14/27 від 01.11.2002.

В обґрунтування поданого позову позивач вказує на те, що свого часу між сторонами було укладено договір про оренду державного майна № 33 від 27.01.1999. Відповідно до п.1 зазначеного договору відповідач передав у строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення, в якому позивач розмістив роздрібне безбалансове відділення №25. В подальшому, 01.11.2012 між сторонами було укладено договір №14-14/27 щодо постачання теплової енергії в приміщення орендоване позивачем. Рішенням Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк від 21.11.2012 роздрібне безбалансове відділення №25 було закрито. У звязку з відсутністю потреби у користуванні орендованим приміщенням позивач здійснив фактичне вивільнення орендованого приміщення 28.02.2013, однак акт приймання-передачі сторони не склали та не підписали.

Позивач вказує на те, що умовами розділу 6 договору сторони передбачили можливість односторонньої відмови від спірного договору №14-14/27 щодо постачання теплової енергії від 01.11.2002 шляхом направлення відповідної письмової заяви однією зі сторін про відмову від договору. Позивач вважає, що надісланим відповідачем листом від 18.03.2013, останній реалізував своє право на односторонню відмову від договору. Оскільки приміщення, за твердженням відповідача, було звільнене ще 28.02.2013 року, та враховуючи листування сторін, фактичну відмову від договору, договір фактично припинив свою дію станом на 01.03.2013.

Однак, оскільки відповідач відмовляється підписувати акт приймання-передачі орендованого приміщення, між сторонами наявний спір щодо розірвання договору оренди приміщення та нарахування відповідачем орендних платежів за його користування, і відповідно відповідачем заперечується факт припинення строку дії договору №14-14/27 щодо постачання теплової енергії від 01.11.2012, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про розірваня договору з 01.03.2013.

Представник відповідача заперечив проти розірвання договору саме з 01.03.2013, зазначивши, що лише з листа банку №113-08/312 від 25.03.2014 йому стало відомо про звільнення приміщення, та були отримані акти прийому-передачі для підпису, які останній відмовляється підписати, з огляду на наявність заборгованості з оплати наданих послуг з теплопостачання.

На виконання вимог ухвали господарського суду представником відповідача 18.01.2016 на електронну адресу суду надіслані також письмові пояснення № б/н від 15.01.2016, якими відповідач підтвердив що на час укладення та дії договору №14-14/27 орендодавцю не потрібно було отримувати ліцензію або дозвіл для постачання теплової енергії позивачу.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.01.2016 за клопотанням представника позивача строк розгляду справи продовжено на 15 днів, до 09.02.2016 включно.

В судове засідання 02.02.2016 зявився повноважний представник позивача та підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та повноважного представника в судові засідання від 18.01.2015 та 02.02.2016 не направив. Однак, позивачем на виконання вимог ухвал суду надано через канцелярію суду письмові пояснення та додаткові документи. В наданих поясненнях відповідач послався на ч.5 ст.188 ГК України, згідно якої договір вважається розірваним з дня набрання чинності відповідного рішення суду. Натомість визначений позивачем строк, з якого останній просить розірвати договір з 01.03.2013 вважає визначеним необґрунтовано та таким, що зумовлює настання негативних наслідків для іншої сторони. Відповідачем також долучено довідку про балансову приналежність відповідачу будівлі котельні та газового обладнаня, та копії актів виконаних робіт (послуг) протягом 2013 року, які не підписані позивачем. Докази їх направлення позивачу відсутні.

Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обовязковою.

Неприбуття представника відповідача у судові засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання обома сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому за висновком суду можливо здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами та документами за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 02.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Зясувавши обставини справи та дослідивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

27.01.1999 між сторонами у справі укладено договір про оренду державного майна №33. Відповідно до п.1 зазначеного договору відповідач передав у строкове платне володіння та користування частину адміністративного приміщення Державної холдингової компанії «Свердловантрацит», в якому позивач розташував роздрібне безбалансове відділення №25, дію якого було пролонговано шляхом укладення сторонами ряду додаткових угод (а.с.16-33).

27.01.1999 підписано акт приймання-передачі приміщення.

Відповідачем на адресу позивача надіслано лист №73-13-409 від 19.11.2002, в якому останній повідомив, що у звязку з будівництвом власної міні-котельні для опалення будівлі державної холдингової компанії «Свердловантрацит» та відключення від існуючої тепломережі від котельні, необхідно укласти договір на поставку теплоенергії починаючи з 01.11.2002 з державною холдинговою компанією «Свердловантрацит».

01.11.2002 між сторонами укладено договір №14-14/27, у відповідності до предмету якого постачальник (відповідач) постачає теплову енергію «користувачу» (позивачу) на підставі укладеного договору в запланованому обємі 106 Гкал за повний опалювальний період, в тому числі на обєктах: приміщення вул. Енгельса, 1а 95 Гкал; гараж вул. Енгельса, 1а 11 Гкал. Користувач приймає та оплачує вартість поставленої теплової енергії (п.1.1. договору).

Фактична кількість поставленого теплоносія визаначаєть визначається за технічними розрахунками: фактично 318 секцій радіатора 106 Гкал.

Умовами договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 15.04.2003 року. Договір вважається щорічно продовженим, доки не надійде письмова заява від однієї із сторін про відмову від договору або його перегляд за 1 місяць до закінчення дії договору (розділ 6 договору).

Згідно пункту 3.1 договору сторони домовилися, що користувач здійснює розрахунки з постачальником за поставлену теплоенергію протягом 10 днів щомісячно після отримання рахунку. В разі несвоєчасного перерахування оплати за послуги, користувач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% за кожен день простроченого платежу, але не більше 2-х облікових ставок Національного Банку України.

Пунктом 2.2 договору предбачно обовязки користувача: здійснювати щомісячну оплату за використаний теплоносій; своєчасно повідомляти про всі зміни опалювального будівельного обєму обєктів користувача; при укладенні договору на поставку теплоенергії надати та погодити з постачальником схеми розмежування балансової приналежності внутрішніх систем; безперешкодно пропускати на територію підприємства, закладу, організації в будь-який час доби обслуговуючий персонал поставщика з представником користувача для контролю за режимом надходження теплової енергії; здійснювати підключення та відключення системи теплопостачання лише в присутності представника постачальника, при виявленні витоку теплоносія терміново повідомити начальнику Державної холдингової компанії «Свердловантрацит» або черговому оператору; здійснювати планово-попереджувальний ремонт теплопроводів та іншого обладнання, теплових установок та внутрішніх систем теплопостачання в міжопалювальний період.

До вказаного договору протягом 2002 2012 років сторонами укладалися ряд додаткових угод та калькуляції, розрахунки витрат щодо обслуговування котельні, в яких сторони узгоджували зміну вартості наданих послуг ( а.с.38-97).

Відповідно до пункту 4 договору всі спори, які можуть виникнути при виконанні цього договору вирішуються відповівдно до чинного законодавства.

Позивач, звернувся до суду та просив розірвати вказаний договір саме з 01.03.2013, оскільки орендоване приміщення фактично було звільнено ним ще 28.02.2013, а відповідач листом від 18.03.2013 реалізував своє право на односторонню відмову від договору, і відповідно договір є фактично припиненим. В обґрунтування заявлених вимог позивач пославсяна розділ 6 договору та ст. 188 Господарського кодексу України, наполягаючи на розірвання договору в судовому порядку саме з 01.03.2013, оскільки відповідач відмовляється підписувати акт приймання-передачі приміщення, та наполягає на наявній заборгованості за отримані послуги, що рахується за позивачем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено підстави для зміни або розірвання договору: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Господарський суд звертає увагу на те, що ст. 188 Господарського кодексу України (на яку посилається позивач), передбачає саме порядок зміни та розірвання господарських договорів, а не підстави.

Зокрема, законодавець встановив, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Натомість підстави для розірвання договору в судовому порядку за заявою однієї зі сторін встановлені саме в ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, однак, на них позивач не посилається, і відповідно матеріалами справи вони не підтверджені.

Крім того, статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором.

Суд звертає увагу на те, що укладаючи спірний договір, в 6 розділі сторони погодили автоматичну пролонгацію строку дії договору, а також можливість односторонньої відмови від договору однією із сторін та відповідну процедуру, яким чином це повинно відбуватися.

Зокрема, договір вважається щорічно продовженим, доки не надійде письмова заява від однієї із сторін про відмову від договору або його перегляд за 1 місяць до закінчення дії договору (розділ 6 договору).

Суд зауважує про те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із відповідною заявою на виконання вимог погодженої сторонами в 6 розділі процедури, а тому підстави вважати договір розірваним в односторонньому порядку відсутні.

Крім того, доводи позивача про розірвання договору, з посиланням на вказане обґрунтування, саме з 01.03.2013 року також визнаються судом безпідставними з огляду на те, що вони не підтверджуються наявними у справі матеріалами.

Суд також критично ставиться до доводів позивача з приводу реалізації саме відповідачем свого права та відмови в односторонньому порядку від спірного договору шляхом направлення позивачу 18.03.2013 листа за вих№4-8/90.

В матеріалах справи наявне листування сторін протягом 2013 - 2015 років (а.с.108-120), однак воно не підтверджує заявлені позовні вимоги, з огляду на те, що в цих листах відсутнє звернення позивача чи відповідача із повідомленням про розірвання/відмову від договору №14-14/27 щодо постачання теплової енергії від 01.11.2002.

Навпаки, більшість з листів стосуються правовідносин сторін за іншим договором оренди приміщення, заявлення вимог про підписання актів приймання-передачі приміщення, тощо. Натомість спірний договір має самостійну природу, умови, строк дії, та узгоджену сторонами процедуру припинення його в односторонньому порядку шляхом направлення відповідної заяви про відмову від договору другій стороні за один місяць до закінчення строку дії договору, що не було вчинено позивачем.

Посилання позивача на лист направлений відповідачем від 18.03.2013 вих№4-8/90 як відмову від договору на виконання вимог 6 розділу судом визнаються безпідставними та до уваги не приймаються.

Зі змісту вказаного листав вбачається, що відповідач звернувся до позивача та просив повідомити останнього про подальші перспективи співпраці та пропонував розглянути питання про можливість розірвання договорів, в тому числі спірного договору з оформленням відповідних документів (а.с.108).

За таких обставин суд не може оцінити вказаний лист як відмову відповідача від договору в односторонньому порядку. Доказів оформлення сторонами відповідних документів, про які йшлося в зазначеному листі, сторонами суду не представлено, позивачем також не надано доказів надання відповідної відповіді на звернення відповідача від 18.03.2013.

У відповідності до вимог ст.ст.33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову, вимоги якого не підтверджуються зібраними у справі доказами, та відсутність підстав для розірвання договору з №14-14/27 від 01.11.2002 щодо постачання теплової енергії з 01.03.2013 року з посиланням на наведене позивачем нормативне обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч