ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 р. Справа № 917/2437/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліон Трейд" (вул. Перемоги, буд. 32-А, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 6415,45 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 6415,45 грн., у тому числі 5375,00 грн. безпідставно набутих коштів, 53,46 грн. - 3% річних, 25,09 грн. - інфляційних, 961,90 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Представник відповідача усно в судовому засіданні 20.01.2016р. проти позову заперечував, посилаючись на те, що у нього відсутні договірні відносини з позивачем.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 22.01.2016р. про вручення ухвали суду позивачу та розпискою відповідача від 20.01.2016р. (а.с.61,62).

В судовому засіданні 04.02.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліон Трейд" (позивач) за платіжним дорученням № 344 від 10.04.2015р. перерахував на банківський рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача) грошові кошти в сумі 73500,00 грн. з призначенням платежу надання поворотної фінансової допомоги згідно договору від 10.04.2015р. (а.с.65).

Позивач у позові посилається на те, що договір фінансової допомоги від 10.04.2015р. між сторонами не укладався.

Відповідач в судовому засіданні 20.01.2016р. повідомив, що у нього відсутні договірні відносини з позивачем.

Відповідач за платіжним дорученням № 2 від 24.04.2015р. повернув позивачу 68125,00 грн. з призначенням платежу повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору від 10.04.2015р. (а.с.64).

Грошові кошти в сумі 5375,00 грн. відповідач позивачу не повернув.

Позивач направив відповідачу вимогу від 23.06.2015р. про повернення коштів, яка була повернута позивачу поштовим відділенням в зв'язку з закінченням строку зберігання (а.с.9,10).

Посилаючись на те, що грошові кошти в сумі 5375,00 грн. відповідач утримує у себе без достатніх правових підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за раху нок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За ч. 2. ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від то

го, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як свідчать матеріали справи та надані докази, відповідач отримав спірні кошти за відсутності правових підстав, і на вимогу позивача безпідставно отримані кошти в сумі 5375,00 грн. відповідач не повернув.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного відповідач суду не надав.

Враховуючи відсутність між позивачем та відповідачем цивільно-правових відносин, а також, що спірні кошти були сплачені позивачем безпідставно, у відповідача були відсутні підстави для набуття цих коштів, відповідач, відповідно до статті 1212 ЦК України зобов'язаний повернути позивачу грошові кошти в сумі 5375,00 грн. як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Отже, позовні щодо стягнення 5375,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 1214, ст. 536, ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував вимоги про стягнення 961,90 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 53,46 грн. - 3% річних та 25,09 грн. - інфляційних, нарахованих за період 01.07.2015р.-29.10.2015р.

Згідно до даного до позову розрахунку, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами позивачем визначений виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Разом із цим згідно з положеннями статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Проте, між сторонами не укладалася угода щодо можливості застосування пені.

Частиною першою ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною другою статті 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як було встановлено судом, договір між сторонами не укладався, розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами сторонами не узгоджувався. Законодавством також не передбачено розмір і порядок нарахування процентів за користування безпідставно отриманими коштами.

Позивач безпідставно вважає можливим нарахування цих процентів за аналогією з порядком нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Грошові зобов'язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України.

Стягнення з відповідача суми безпідставно отриманих коштів не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення безпідставно отриманих коштів.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, безпідставно отриманих, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

В п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

При вирішенні спору в цій частині судом також були враховані правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 15.04.2015р. № 3-39гс15 у справі № 910/2899/14, від 01.07.2015р. № 3-357гс15 у справі № 910/14120/14.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 961,90 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 53,46 грн. - 3% річних та 25,09 грн. - інфляційних задоволенню не підлягають.

Судові витрати у складі 1218,00 грн. судового збору покладаються на відповідача відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліон Трейд" (вул. Перемоги, буд. 32-А, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000; ідентифікаційний код 38946320) 5375грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів, 1218грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 08.02.2016р.

Суддя Безрук Т.М.