РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/32961/15

За позовом Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА"

про стягнення 186,54 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Коваль К.М. (довіреність № 02-204 від 19.01.2016)

Масько А.М. (довіреність № 02-203 від 18.01.2016)

від відповідача: Чендакова І.О. (довіреність № 55 від 25.06.2013)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Головний інформаційний-обчислювальний центр" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" (відповідач) про стягнення 8 386, 90 грн., з яких: 8200,36 грн. - основний борг; 121,29 грн. - інфляційні втрати; 65,25 грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань за договором №1200 на виконання робіт від 01.08.2004 в частині оплати за виконані роботи, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8200,36 грн. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 121,29 грн. та 3% річних у розмірі 65,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32961/15, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

18.01.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла довідка про відсутність справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, та відсутність рішення з такого спору.

21.01.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.01.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 26.01.2016 представники позивача надали пояснення щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, просили суд прийняти її до розгляду.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 121,29 грн. - інфляційних втрат та 65,25 грн. - 3 % річних.

В судовому засіданні 26.01.2016 вказана заява про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи №910/32961/15, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 09.02.2016.

09.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі та відзив на позов.

У відзиві на позов відповідач заперечив позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, посилаючись на те, що відповідач не сплачував заборгованість за договором №1200 на виконання робіт від 01.08.2004, у зв'язку із неналежним виконанням позивачем зобов'язань за договором №1197 від 02.01.2009, а саме: невірним розщепленням платежів за житлово-комунальні послуги та несвоєчасним розглядом претензії щодо коштів, які не були перераховані відповідачу після розщеплення.

Представники позивача в судовому засіданні 09.02.2016, надали пояснення по суті позовних вимог, підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в редакції заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.02.2016 надав пояснення щодо заперечень на позов, позовні вимоги заперечив.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2004 між Комунальним підприємством "Головний інформаційний-обчислювальний центр" (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" (відповідач, замовник) укладено договір № 1200 на виконання робіт (надалі - договір), відповідно до якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт по обробці інформації, обслуговуванню ПЕОМ замовника та наданню консультацій спеціалістам замовника, згідно додатка № 1, який є невід'ємною частиною договору. Роботи виконуються спеціалістами виконавця на ПЕОМ замовника з використанням програмного забезпечення виконавця (п. 1.1.).

Виконавець, відповідно до п. 2.2.1., п. 2.2.2. договору, зобов'язаний при збої програмного забезпечення виконавця усунути неполадки на протязі доби; надати спеціаліста КП ГІОЦ для організації робіт на ПЕОМ, а також забезпечити замовника матеріальними засобами для експлуатації ПЕОМ при виконанні робіт, зазначених в додатку № 1.

Згідно із п. 2.3.3. договору, замовник зобов'язаний своєчасно, протягом 5-ти днів з дня отримання, розглядати надані виконавцем на підпис Акти виконаних робіт та, у відповідності до умов договору, оплачувати вартість виконаних робіт. В разі не отримання від замовника протягом п'яти робочих днів по завершенню кожного календарного місяця письмових зауважень щодо виконання робіт, обумовлених п. 1.1 договору, роботи вважаються виконаними належним чином.

Відповідно до 3.1. договору, місячна вартість робіт, обумовлених даним договором, визначається згідно додатка № 1, яка, за домовленістю сторін, може бути змінена в разі впровадження нових задач чи зміні витрат на виконання робіт.

Вартість робіт розраховується на основі діючих прейскурантів та калькуляції (п. 3.2. договору).

Згідно із п. 3.4. договору, виконані виконавцем роботи оплачуються замовником шляхом безготівкового розрахунку на основі, узгодженого сторонами, Акта виконаних робіт та по пред'явленню платіжної вимоги-доручення.

Пунктом 3.5. договору визначено, що вартість робіт, що обумовлені в Акті виконаних робіт, оплачується замовником протягом одного місяця з дня отримання Акта.

Відповідно до п. 5.1., п. 5.2. договору, термін дії договору встановлюєтья з 1 серпня 2004 року до 1 серпня 2005 року. Якщо за місяць до припинення строку дії договору ні одна із сторін не заявила про зміни його умов, він вважається пролонгованим на тих же умовах на кожний наступний рік.

Позивачем на виконання умов договору № 1200 від 01.08.2004 у червні 2015 року, у вересні 2015 року, у жовтні 2015 року виконано, а відповідачем прийнято роботи на суму 8200,36 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг №335-7411 від 30.06.2015 на суму 4324,08 грн., №335-11071 від 30.09.2015 на суму 1308,14 грн., №335-12275 від 30.10.2015 на суму 2568,14 грн.

13.10.2015 позивач, у зв'язку із несплатою відповідачем вартості виконаних позивачем робіт у червні 2015 року та вересні 2015 року, направив відповідачу претензію вих. №02-4891 від 12.10.2015 про сплату заборгованості у розмірі 5632,22 грн.

Однак, відповідач оплату виконаних позивачем робіт у червні 2015 року, у вересні 2015 року, а також, у жовтні 2015 року не здійснив, внаслідок чого, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8200,36 грн., інфляційних втрат у розмірі 121,29 грн. та 3% річних у розмірі 65,25 грн.

Під час розгляду справи, оскільки, відповідач здійснив оплату заборгованості у розмірі 8200,36 грн., позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно із якою позивачем заявлено про стягнення з відповідача 121,29 грн. - інфляційних втрат та 65,25 грн. - 3 % річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі наданих послуг №335-7411 від 30.06.2015, №335-11071 від 30.09.2015, №335-12275 від 30.10.2015 позивачем у червні 2015 року, у вересні 2015 року, у жовтні 2015 року виконано та відповідачем прийнято роботи на загальну суму 8200,36 грн.

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що вартість робіт, яка обумовлені в Акті виконаних робіт, оплачується відповідачем протягом одного місяця з дня отримання Акта виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе за договором зобов'язань, оплату виконаних позивачем робіт в строки, визначені пунктом 3.5. договору, не здійснив, що підтверджується платіжними дорученнями №121 від 19.01.2015, №122 від 19.01.2015.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку із тим, що відповідачем було прострочено виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а саме, не здійснено оплату виконаних позивачем робіт за актами приймання-передачі наданих послуг №335-7411 від 30.06.2015, №335-11071 від 30.09.2015, №335-12275 від 30.10.2015 у строки визначені п. 3.5. договору, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 121,29 грн. та 3% річних у розмірі 65,25 грн., нарахованих за період з 31.07.2015 по 28.12.2015, з 31.10.2015 по 28.12.2015, 01.12.2015 по 28.12.2015.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

З огляду на вищенаведене, розрахунок інфляційних втрат на прострочену заборгованість за актами приймання-передачі наданих послуг №335-7411 від 30.06.2015, №335-11071 від 30.09.2015 має здійснюватись з 01.08.2015 та з 01.11.2015 відповідно.

Однак, перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 121,29 грн., судом встановлено, що здійснений позивачем розрахунок є вірними, а тому, вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

З розрахунку 3% річних, доданого до позову, вбачається, що фактично позивач здійснює нарахування 3% річних на прострочену заборгованість за актом приймання-передачі наданих послуг №335-7411 з 01.08.2015 (150 днів), та за актом приймання-передачі наданих послуг №335-11071 - з 01.11.2015 (58 днів).

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 65,25 грн., судом встановлено, що даний розрахунок є арифметично вірним, у зв'язку із чим, вимоги у цій частині, також, підлягають задоволенню повністю.

З приводу заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, то суд зазначає наступне.

Передбачені положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Не здійснення позивачем оплати виконаних позивачем робіт за актами приймання-передачі наданих послуг №335-7411 від 30.06.2015, №335-11071 від 30.09.2015, №335-12275 від 30.10.2015 у строки визначені п. 3.5. договору спричинило спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань, що полягають в отриманні позивачем плати за користування відповідачем грошовими коштами та відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

При цьому, посилання відповідача на неналежне виконання позивачем зобов'язань за договором №1197 від 02.01.2009 не звільняє відповідача від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором №1200 на виконання робіт від 01.08.2004.

Окрім того, спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі договору №1200 від 01.08.2004, виконання обов'язків за яким не залежить від зобов'язань сторін за договором №1197 від 02.01.2009.

Договір №1200 від 01.08.2004 та договір №1197 від 02.01.2009 є окремими договорами, з різним предметом, укладення та виконання яких не залежить один від одного, і правовідносини сторін, врегульовуються за даними договорами, також, без урахування умов один одного.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Враховуючи вищенаведене, заперечення відповідача визнаються судом безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевстановлені судом обставини, оскільки, факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" грошових зобов'язань за договором №1200 на виконання робіт від 01.08.2004 належним чином доведений, розрахунки інфляційних втрат та 3% річних є вірними, то позовні вимоги Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір за розгляд справи у розмірі 1218,00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" (01015, м. Київ, вул. Московська, будинок 46/2, ) на користь Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (02192, м. Київ, вул. Космічна, будинок 12-А, ) інфляційні втрати у розмірі 121,29 грн., 3% річних у розмірі 65,25 грн., судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2016.

Суддя С.О. Турчин