ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа № 922/72/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Потапенко В.І., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. б/н від 01.09.2015р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 5612 від 29.12.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5657 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2015 р. у справі № 922/72/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс і К", м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.,

до Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.,

про визнання недійсною додаткової угоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.11.2015 р. (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 27.07.2011р. до договору оренди землі від 20.10.2005р. № 295, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Твінс і К" та Сєвєродонецькою міською радою, зареєстровану Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 20.12.2011р. за №00567. Стягнуто з Сєвєродонецької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс і К" 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2015р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та у відзиві на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.10.2005 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Твінс і К (орендар) та Сєвєродонецькою міською радою (орендодавцем) був укладений договір № 295 оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 2337 від 23.09.2005р. надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під не житлове приміщення), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новикова,13, загальною площею 0,1311 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 322060,26 грн., строком на 25 років по 19.10.2030р. включно.

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та в розміру 4830,90 грн. на рік. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі: 402,58 гривень протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця (п. 11 договору).

26.10.2005 р. договір оренди землі був зареєстрований у Сєвєродонецькому міському комплексному відділі Луганської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах за № 95.

Земельна ділянка була передана у користування відповідачу, що підтверджується копією акту передачі-прийняття земельної ділянки в натурі від 26.10.2005 р., який підписано сторонами без зауважень.

13.07.2009 р. між сторонами була підписана додаткова угода до договору №95 оренди землі від 20.10.2005 р., відповідно до якої, керуючись Законом України Про оренду землі, листом Державного комітету України із Земельних ресурсів від 09.01.2009 року за № 14-22-6/87, Порядком проведення індексації грошової оцінки земель затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 р. за № 783, відповідно грошової оцінки земельної ділянки від 16.01.2009 р., змінено п.п. 5, 9, 11 договору оренди землі, а саме: п. 5 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 394794,54 грн.; п.9, 11 орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі 39479,45 грн. на рік, що складає 10,0% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 3289,95 грн. протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

З огляду на матеріали справи, на час укладання договору оренди землі №95 від 20.10.2015р. та додаткової угоди №3 від 13.07.2009р. до договору оренди діяла нормативна оцінка земель, яка затверджена рішенням Сєвєродонецької міської ради від 19.01.1998р. №1212 Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3 , селища Воєводівка.

Нормативна оцінка земель, яка затверджена рішенням Сєвєродонецької міської ради від 19.01.1998р. №1212, була підставою для встановлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий №.06.0044.0022 та розміру орендної плати, які встановлені сторонами у пунктах 5, 9, 11 договору оренди землі №95 від 20.10.2005р. та пунктах 1, 2 додаткової угоди №3 від 13.07.2009р. до договору оренди.

29.03.2011р. двадцятою (черговою) сесією шостого скликання Сєвєродонецької міської ради прийнято рішення №431 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, села Воєводівка, яким затверджено нову нормативну грошову оцінку зазначених земель у складі текстового та графічних матеріалів, виконану станом на 01.01.2008 Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст Діпромісто.

27.07.2011р. між сторонами була підписана додаткова угода до договору №95 оренди землі від 20.10.2005р., відповідно до якої, на підставі рішення сесії міської ради Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, селища Воєводівка від 29.03.2011р. №431, керуючись рішенням сесії міської ради Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради від 28.04.2011 за №1516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 27.05.2011р., внесено зміни до пунктів 5, 9, 11 договору, а саме: п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:06:044:0022 становить 984980,52 грн. Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі: з 01.07.2011р. по 31.12.2011р. 59098,83 грн. на рік, що складає 6,00% від нормативної грошової оцінки, з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. 68948,64 грн. на рік, що складає 7,00% від нормативної грошової оцінки, з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. 78798,44 грн. на рік, що складає 8,00% від нормативної грошової оцінки, з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. 88648,25 грн. на рік, що складає 9,00% від нормативної грошової оцінки, з 01.01.2015р. 98498,05 грн. на рік, що складає 10,00% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011р. по 31.12.2011р. 4924,90 грн., з 01.01.2012р. по 31.01.2012р. 5745,72 грн., з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. 6566,54 грн., з 01.01.2014р. по 31.01.2014р. 7387,35 грн., з 01.01.2015р. 8208,17 грн., протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди сторони встановили, що ця угода є невідємною частиною договору і діє з 01.07.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, дана додаткова угода була зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 20.12.2011р. за №00567.

Пунктом 4 рішення сесії міської ради Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, села Воєводівка від 29.03.2011 за №431 визнано таким, що втратило чинність з 01.07.2011, рішення Сєвєродонецької міської ради від 19.01.1998 №1212 Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, селища Воєводівка.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 р. у справі №2а/1227/380/2012 за позовом ТОВ ВКФ ЛІА ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення були задоволені позовні вимоги, визнано протиправним та скасовано рішення двадцятої (чергової) сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011 р. № 431 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, селища Воєводівка.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р. постанову Севєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012р. скасовано, у задоволенні позовних вимог ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Севєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014р. №К/9991/65360/12 задоволено касаційну скаргу ТОВ ВКФ ЛІА ЛТД, скасовано постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р. у справі №2а/1227/3807/2012 та залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 р.

Таким чином, 01.04.2014 р. набрав чинності судовий акт, згідно з яким рішення №431 від 29.03.2011 р. (на підставі якого укладено додаткову угоду від 27.07.2011 р.) скасовано як протиправне, що і стало підставою для звернення ТОВ "Твінс і К" до господарського суду Харківської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди землі №95 від 20.10.2015р. недійсною.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, судова колегія повністю погоджується з судом першої інстанції про задоволення вищевказаного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ст. 203 Цивільного Кодексу України узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського Кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, які у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, повязаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі, коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, до предмету доказування входить відповідність додаткової угоди від 27.07.2011р. вимогам законодавства на момент її вчинення, тобто станом на 27.07.2011р.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 15 цього ж Закону істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України Про оренду землі.

Також за підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пунктами 288.1., 288.4. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.4., підпунктами 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України (в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких обєктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України Про оренду землі внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України Про оренду землі вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди.

Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За ч. 2 ст. 18 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; ч. ч. 1, 2 статті 20 Закону України Про оцінку земель визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як встановлено приписами ч. 1 ст. 73 Закону України Про місцеве самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

У відповідності до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення від 29.03.2011 №431, що, як уже зазначалося, було визнане протиправним та скасоване постановою суду в адміністративній справі, що набрала чинності 01.04.2014р.

Оскільки рішення № 431 від 29.03.2011р. було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати.

Висновок про те, що рішення №431 від 29.03.2011 р. не породжує жодних правових наслідків з моменту прийняття, додатково підтверджується встановленими апеляційним судом обставинами справи, а саме даними рішення Сєвєродонецької міської ради №3980 від 12.06.2014 р. "Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, селища Воєводівка", яке набрало чинності з 01.01.2015 р., відповідно до яких рішення №1212 від 19.01.1998 р. визнано таким, що втратило чинність з 01.01.2015 р., хоча у рішенні №431 від 29.03.2011 р. зазначалося, що вищевказане рішення №1212 від 19.01.1998 р. втрачає чинність з 01.07.2011 р.

Таким чином, рішення ради №431 від 29.03.2011 р. не мало правових наслідків у вигляді зміни нормативно-грошової оцінки землі та втрати чинності попереднім відповідним рішенням ради №1212 від 19.01.1998 р.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зазначив, що рішення № 431 не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття, тобто з 29.03.2011 р.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки відповідно до судового рішення, що набрало законної сили, рішення № 431 не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття, відповідач станом на дату укладення додаткової угоди не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на її укладення, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 та ч. 2 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Крім того, відповідно до наведеної судом касаційної інстанції правової позиції (викладеної, зокрема, у постанові Судової палати у господарських справах Верховного суду України від 13.01.2004 р. у справі №7/85/4/68-81, та у постанові Вищого господарського суду України від 03.08.2010 р. у справі №18/418) фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 152 Земельного кодексу України та роз'яснення, що міститься в абзаці 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 р. №7 передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом визнання угоди недійсною.

Враховуючи, що правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, спірне рішення відповідача було повністю реалізовано внаслідок чого вичерпало свою дію.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки предметом позову є недійсність не всього договору оренди землі, а лише додаткової угоди (якою змінено розмір орендної плати), приведення сторін у первісний стан є можливим, зокрема, шляхом подання уточнюючих податкових декларацій за період з моменту укладення спірної додаткової угоди до дати набрання законної сили судовим рішенням у цій справі із відображенням переплати з плати за землю.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю Твінс і К" було подано до місцевого господарського суду в межах встановленого ст.257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності (05.01.215р.), то судова колегія вважає такі висновки правомірними, оскільки враховуючи, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України), тому, днем початку перебігу вказаного строку є не дата реєстрації спірної додаткової угоди у Держкомземі (20.12.2011р.), а дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення №431 від 29.03.2011р., що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014р. (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012р. про скасування рішення від 29.03.2011р. №431).

На підставі вищевикладеного, доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2015 р. у справі № 922/72/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк, Луганська обл., на рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2015 р. у справі № 922/72/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2015 р. у справі № 922/72/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Слободін М.М.