ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016р. Справа № 914/4261/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича фірма «Агроторг», Львівська обл., Стрийський р-н, с. Угерсько;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 адвокат (договір про надання правової допомоги (послуг адвоката) №11/15-Г від 09.11.2015р.);
від відповідача:не зявився.

Представнику позивача розяснено його права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

14.12.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Агроторг» (надалі Позивач) до ТОВ «Торгова мережа «Барвінок» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 15.12.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 11.01.2016р. У звязку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи 11.01.2016р. було відкладено на 01.02.2016р.

29.01.2016р. на адресу суду від ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Агроторг» надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. №441/16 від 29.01.2016р.), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 456570,62 грн. основного боргу за договором №ТП-117 від 10.12.2014р., 88839,33 грн. пені, 5080,88 грн. 3% річних, 88510,66 грн. інфляційних втрат, 9585,03 грн. судового збору та 10000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Суд, розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, приходить до висновку, що така не суперечать законодавству, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, докази направлення її відповідачу долучені до заяви, а відтак суд приймає таку заяву до розгляду.

Крім цього, 01.02.2016р. від позивача також надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №450/16 від 01.02.2016р.), згідно якої ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Агроторг» у звязку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог з відповідачем на суму 14253,90 грн. просить суд стягнути з ТОВ «Торгова мережа «Барвінок» 442316,72 грн. основного боргу, 88839,33 грн. пені, 5080,88 грн. 3% річних, 88510,66 грн. інфляційних втрат, 9585,03 грн. судового збору та 10000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд прийшов до висновку, що така не суперечать законодавству, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, стосується лише зменшення суми основного боргу, а відтак суд приймає заяву до розгляду. Відповідно подальший розгляд справи відбуватиметься з урахуванням останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір №ТП-010, відповідно до якого позивач як постачальник взяв на себе зобовязання поставляти покупця (відповідачу) товар хліб, хлібобулочні та кондитерські вироби, а відповідач зобовязувався оплачувати одержаний товар протягом 50 календарних днів з моменту отримання товару. У звязку з тим, що одержаний товар був оплачений відповідачем всупереч строкам, встановленим договором, позивачем нараховано ТОВ «Торгова мережа «Барвінок» 2246,46 грн. пені, 205,74 грн. 3% річних та 3377,94 грн. інфляційних втрат. Крім цього, з метою продовження співпраці у 2015р., 10.12.2014р. між сторонами укладено договір №ТП-117, відповідно до якого позивач взяв на себе зобовязання поставляти відповідачу хліб, хлібобулочні та кондитерські вироби, а відповідач зобовязувався оплачувати одержаний товар протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару. Однак, взятих за договором зобовязань (в частині розрахунку за товар) відповідач не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 456570,62 грн. Зважаючи на подальше зарахування між сторонами зустрічних однорідних вимог на суму 14253,90 грн., заборгованість складає 442316,72 грн. Також у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем нараховано ТОВ «Торгова мережа «Барвінок» 86592,87 грн. пені, 4875,14 грн. 3% річних та 85132,72 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. 12.01.2016р. відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Торгова мережа «Барвінок» зазначає, що згідно п. 2.1. додаткового договору №3 про надання послуг для збільшення реалізації товару в торговій мережі (який укладався між сторонами) покупець зобовязався надати постачальнику послуги спрямовані на збільшення обсягів реалізації в торговій мережі, а постачальник зобовязаний прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх. За змістом п. 3.2.3. додаткового договору, у випадку затримки проведення оплат згідно умов цього додаткового договору покупець має право зменшити суми оплат поставленого товару за договором поставки на суму заборгованості постачальника за послуги за цим додатковим договором до моменту погашення такої заборгованості. У відзиві на позовну заяву відповідач проти існування основного боргу не заперечує, однак зазначає, що зважаючи на те, що позивач заборгував відповідачу за надані за додатковим договором послуги, заявлена до стягнення сума підлягає коригуванню на суму 14253,90 грн. вартості наданих покупцем послуг з на збільшення обсягів реалізації товару.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №ТП-010 (надалі Договір-1), за умовами п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобовязується передавати у власність покупця визначений цим договором товар на підставі замовлень покупця, а покупець зобовязується приймати названий товар та оплачувати його. Предметом поставки за цим Договором є товар: хліб і хлібобулочні вироби, кондитерські вироби.

В п. 2.1., 3.3. Договору-1 сторони погодили, що поставка товару здійснюється силами постачальника та за його рахунок. Поставка здійснюється на умовах DDP у редакції Інкотермс 2010 року. Покупець зобовязаний сплатити вартість поставленої партії товару протягом 50 (пятдесяти) календарних днів з моменту отримання покупцем товару від постачальника за умови своєчасного надання всіх передбачених цим Договором та чинним законодавством України належно оформлених документів на поставлений товар. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про несвоєчасність надання позивачем всіх передбачених Договором документів, що стосуються поставки товару.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що одержаний на підставі Договору-1 товар був оплачений відповідачем повністю, однак всупереч встановленому у п. 3.3. Договору-1 строк. Вказане стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім цього, судом також встановлено, що 10.12.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №ТП-117 (надалі Договір-2), за умовами п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобовязується передавати у власність покупця визначений цим договором товар на підставі замовлень покупця, а покупець зобовязується приймати названий товар та оплачувати його. Предметом поставки за цим Договором є товар: хліб і хлібобулочні вироби, кондитерські вироби.

В п. 2.1., 3.3. Договору-2 сторони погодили, що поставка товару здійснюється силами постачальника та за його рахунок. Поставка здійснюється на умовах DDP у редакції Інкотермс 2010 року. Покупець зобовязаний сплатити вартість поставленої партії товару протягом 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання покупцем товару від постачальника за умови своєчасного надання всіх передбачених цим Договором та чинним законодавством України належно оформлених документів на поставлений товар. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про несвоєчасність надання позивачем всіх передбачених Договором-2 документів, що стосуються поставки товару.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, всупереч положенням Договору-2, одержаний товар за вказаним договором оплачений у повному обсязі не був, як наслідок утворилася заборгованість в розмірі 456570,62 грн.

Разом з тим, у звязку з зарахуванням між сторонами зустрічних однорідних вимог на суму 14253,90 грн. за додатковою угодою №3 про надання послуг для збільшення реалізації товару в торговій мережі, розмір боргу за одержаний відповідачем товар зменшено позивачем до 442316,72 грн.

Відтак, на підставі наявних матеріалів справи та з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог судом встановлено, що станом на 01.02.2016р. за відповідачем існує заборгованість за поставлений за Договором-2 товар на суму 442316,72 грн.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В п. 3.3. Договору-2 сторони чітко визначили, що розрахунок за товар здійснюється протягом 60 календарних днів, з моменту його поставки.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений в п. 3.3. Договору-2 строк, кошти за одержаний товар сплачені не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 442316,72 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Пунктом 6.1. Договору-1, Договору-2 встановлено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний протермінований день від несвоєчасно сплаченої, несплаченої чи сплаченої в неповному обсязі суми.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Розрахунку боргу, позивачем до стягнення з відповідача за Договором-1 заявлено 2246,46 грн. пені, за Договором-2 86592,87 грн. пені.

Здійснивши перерахунок пені, нарахованої позивачем за Договором-1 суд зазначає, що така підлягає частковому стягненню з відповідача в розмірі 2070,29 грн., в решті цих вимог суд відмовляє, оскільки нарахування пені проведено позивачем починаючи з 10.12.2014р., в той час як позовна заява подана до суду 14.12.2015р., тобто поза строками позовної давності. Крім цього, при розрахунку пені позивачем допущено арифметичну помилку в частині суми пені за період з 28.01.2015р. по 05.02.2015р., а саме вказано 59,43 грн. замість 52,83 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені за Договором-2 суд відмічає, що пеня за цим договором підлягає частковому стягненню з відповідача в розмірі 77046,39 грн. Наведене пояснюється тим, що нарахування пені проведене позивачем «на майбутнє», що не передбачено законом, зокрема, останнім періодом нарахування пені вказано 28.12.2015р. 01.02.2016р., в той час як заява про збільшення розміру позовних вимог подана до суду 29.01.2016р., а тому стягнення пені за період з 30.01.2016р. по 01.02.2016р. є безпідставним. Більше того, при розрахунку пені за період з 30.08.2015р. по 24.09.2015р. позивачем знову ж таки допущено арифметичну помилку в сумі пені, а саме вказано 14310,74 грн. замість 5865,06 грн., що призвело до збільшення підсумкового розміру пені.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу та пені, позивач також просить суд стягнути з відповідача 205,74 грн. 3% річних та 3377,94 грн. інфляційних втрат за Договором-1, а також 4875,14 грн. 3% річних та 85132,72 грн. інфляційних втрат за Договором-2.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних за Договором-1, суд приходить до висновку, що такі розраховані позивачем правильно, а тому підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Що стосується 3% річних за Договором-2, то суд перевіривши правильність їх нарахування прийшов до висновку, що річні підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 4800,09 грн. з тих підстав, що останнім періодом нарахування річних вказано 28.12.2015р. 01.02.2016р., в той час як заява про збільшення розміру позовних вимог подана до суду 29.01.2016р., а тому стягнення 3% річних за період з 30.01.2016р. по 01.02.2016р. є безпідставним. Натомість інфляційні за Договором-2 вирахувані правильно та підлягають стягненню з відповідача в заявленому розмірі.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам.

Разом з тим, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача боргу ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Агроторг» сплачено 7545,15 грн. згідно платіжного доручення №1890 від 07.12.2015р. та 2040,00 грн. судового збору згідно платіжного доручення №158 від 28.01.2016р., всього 9585,15 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведені положення законодавства, а також заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету України 213,94 грн. Відтак, після набрання рішенням законної сили, позивач вправі звернутися з відповідною заявою до господарського суду Львівської області та повернути зайво сплачену суму судового збору.

З приводу стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 44 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ч. 3 ст. 48 ГПК України).

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 6.3. Постанови від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відшкодування витрат позивачів пов'язаних з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. підтверджуються наявним в матеріалах справи договором про надання правової допомоги (послуг адвоката) №11/15-Г від 09.11.2015р., укладеним між ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Агроторг» з адвокатом ОСОБА_1, квитанцією до прибуткового касового ордеру на суму 10000,00 грн.

Відповідно до положень п. 6.5. згаданої Постанови вирішуючи питання про розподіл інших судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що предметом даного спору являється стягнення заборгованості, беручи до уваги те, що спір не є важким, а також враховуючи часткове задоволення позову, суд прийшов до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача в розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 359; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича фірма «Агроторг» (82424, Львівська обл., Стрийський р-н, с. Угерсько, вул. Сагайдачного, 7; ) 442316,72 грн. основного боргу, 79116,68 грн. пені, 5005,83 грн. 3% річних, 88510,66 грн. інфляційних втрат, 9224,09 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.