ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 лютого 2016 року Справа № 922/4070/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Прокопанич Г.К. і Селіваненко В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора, м. Київ,

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2015

зі справи № 922/4070/15

за позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі державного концерну "УКРОБОРОНПРОМ" (далі - Концерн), м. Київ, державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (далі - Завод), м. Харків,

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-КОМУНЕНЕРГО" (далі - ТОВ "ЕКО-КОМУНЕНЕРГО"), м. Харків,

2. публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", м. Київ,

про визнання права власності та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 скасовано рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2015 зі справи № 922/4070/15 та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання за державою Україна в особі Заводу права власності на нежитлову будівлю та витребування у ТОВ "ЕКО-КОМУНЕНЕРГО" спірного майна.

28.12.2015 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) Прокурор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 25.12.2015 № 10/2/3-25895-15, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 та залишити в силі рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2015 зі справи № 922/4070/15. В зазначеній касаційній скарзі Прокурора міститься клопотання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

У зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 22.05.2015 N 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015, внесено суттєві зміни до Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674), які полягають, зокрема у такому:

- у частині другій статті 4 Закону:

пункт 2, що регулює ставки судового збору за подання до господарського суду позовних заяв, інших заяв, скарг, видачу документів, викладено у новій редакції, якою визначено найменування документа та дії, за яку справляється судовий збір, і платника судового збору;

у підпунктах 4, 5, 6 пункту 2 змінено порядок обчислення ставок судового збору за подання апеляційних, касаційних скарг на рішення господарського суду та у справах про банкрутство, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами та заяв про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Такі ставки визначаються на підставі ставок, що підлягали сплаті при поданні позовних заяв, інших заяв і скарг;

- статтю 5 Закону викладено у новій редакції, згідно з якою позбавлено пільг щодо сплати судового збору органи прокуратури, державні органи (зокрема, Міністерство юстиції України, Міністерство фінансів України, Антимонопольний комітет України) та органи місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 у редакції, що діє з 01.09.2015, ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Водночас матеріали касаційної скарги не містять доказів, що підтверджували б сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У касаційній скарзі міститься клопотання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору, яке мотивоване тим, що державним бюджетом України на 2015 рік не передбачено видатків на сплату судового збору органами прокуратури.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (частина перша статті 8 Закону № 3674).

Частиною другою статті 8 Закону № 3674 передбачена можливість звільнення сторони від сплати судового збору враховуючи її майновий стан.

Слід врахувати, що положення статті 8 Закону № 3674 наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору.

Таким чином, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження існування обставин, які перешкоджають сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таку ж правову позицію викладено і в підпункті 3.1 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (з урахуванням внесених змін і доповнень).

Крім того, прикінцевими положеннями Закону України № 484-VІІІ від 25.05.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набув чинності з 01.09.2015 року, на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Прокурором не надано доказів того, що протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду касаційної скарги скаржник зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі. Так, Прокурор не довів, що прокуратурою (розпорядником бюджетних коштів) було надано органу Казначейства України доручення на здійснення відповідного платежу, оформлене відповідно до вимог законодавства, тобто Прокурор не підтвердив, що до ухвалення судового рішення у справі (постанови суду касаційної інстанції) він взагалі має намір та можливість сплачувати судовий збір за подання касаційної скарги у справі.

Відтак, наведені Прокурором обставини не мають характеру виключних, що свідчить про відсутність підстав для відстрочення скаржникові сплати судового збору або звільнення від такої сплати.

Пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 4 частини першої і частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора про відстрочення або звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 зі справи № 922/4070/15 відхилити.

2. Касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 зі справи № 922/4070/15 повернути Заступнику Генерального прокурора України - Головному військовому прокурору.

Суддя В. Палій

Суддя Г. Прокопанич

Суддя В. Селіваненко