ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Справа № 912/2536/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Чоха Л.В.,

при секретарі Мудрак О.М.

За участю прокурора Деркач І.П, посвідчення № 025042 від 21.03.14р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 29.04.2014 р., представник;

від відповідача-2: Іванченко В.В., довіреність №б/н від 10.03.2015 р., представник;

представники відповідача-1 та третьої особи не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 02.11.2015 року у справі №912/2536/14

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, Кіровоградська обл., смт. Устинівка

до відповідача 1 - Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Кіровоградська обл., смт. Устинівка

та відповідача 2 - Седнівської сільської ради, с. Седнівка

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділу Держземагентства в Устинівському районі, смт. Устинівка

за участю прокурора Устинівського району Кіровоградської області, смт. Устинівка,

про визнання договору дійсним.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 02.11.2015р. у справі №912/2536/14 (головуючий суддя - Вавренюк Л.С., судді - Болгар Н.Б., Деревінська Л.В.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на помилковий висновок суду про те, що позивач не звертався до Устинівської райдержадміністрації з приводу нотаріального посвідчення додаткової угоди від 11.04.2011р., оскільки не маючи журналу, де повинна була бути зареєстрована ця заява, Устинівська райдержадміністрація не може надати відповідь про відсутність такого звернення.

Також посилається на те, що суд дійшов невірного висновку про те, що не відбулась державна реєстрація додаткової угоди до договору оренди землі від 11.04.2011р. відповідно до чинного на той час законодавства, вважає, що суд неправильно оцінив докази у справі і, як наслідок, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 210, 220, 640 ЦК України.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа неодноразово розглядалась судами.

В судовому засіданні 10.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Представники відповідача-1 та третьої особи не з'явились, відповідач-1 просить розглянути справу за відсутності свого представника. Враховуючи те, що коло представників у судовому засіданні не обмежено та те, що залучені до справи докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача-1 та третьої особи, яких належним чином сповіщено про час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Седнівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області № 154 від 28.12.01 р. про надання ОСОБА_3 земельної ділянки із земель резерву площею 150 га в тимчасове користування на умовах оренди строком на 10 років (а.с. 30 том 1) укладено договір оренди від 24.09.02 р., оригінал якого оглянуто господарським судом Кіровоградської області у судовому засіданні та належним чином завірену копію долучено до матеріалів справи (далі - Договір, а.с. 13-21 том 3).

Відповідно до п. 8 Договору останній набуває чинності після його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і підлягає реєстрації у Седнівській сільській раді.

Зі змісту вказаного вище договору вбачається, що 24.09.02 р. цей договір посвідчений державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Колодіст Є.Г. та зареєстрований у Седнівській сільській раді 24.09.02 р. за № 26 та в Устинівському районному відділі земельних ресурсів 25.09.02 р. за № 8 (а.с. 19 том 3).

При цьому, державним нотаріусом зазначено, що даний договір підписано сторонами в його присутності, що вказує на той факт, що договір підписано саме в день його нотаріального засвідчення 24.09.02 р. (аркуш № 9 Договору, а.с. 21 том 3), а не 28.12.01 р., як зазначено на аркуші 2 даного Договору.

Таким чином, господарським судом встановлено, що Договір підписано сторонами та нотаріально засвідчено державним нотаріусом 24.09.02 р.

Відповідно до пункту 2 та пункту 2.2. розділу 2 Договору строк дії Договору 10 років і закінчується двадцять четвертого вересня дві тисячі дванадцятого року (24.09.12 р.) (а.с. 13, 15 том 3).

Розпорядженням голови Устинівської РДА №36-р від 03.02.11 р., на підставі клопотання Седнівської сільської ради від 13.01.11 р. № 02-14-4 та заяви ОСОБА_3, термін дії договору оренди землі, зареєстрованого 24.09.02 р. за № 27, між Устинівською РДА та ОСОБА_3 загальною площею 143,7 га ріллі із земель державної власності (резервного фонду) на території Седнівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва продовжено до 24.09.21 р. з встановленням щорічної орендної плати в розмірі 3,2% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнта індексації, ОСОБА_3 зобов'язано провести перереєстрацію договору оренди землі згідно з чинним законодавством.

11.04.2011р. відповідно до вказаного розпорядження Устинівською районною державною адміністрацією (орендодавцем) та ОСОБА_3 (орендарем) укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 24.09.2002р. між Седнівською сільською радою та ОСОБА_3, якою:

- п. 2 договору викладено в новій редакції: "Договір укладено на 19 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію".

- п. 2.3 Договору викладено в новій редакції: "Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3,2% від нормативної оцінки земельної ділянки за рік. Грошова плата вноситься на рахунок Седнівської сільської ради №436 в УДК м. Кіровоград, код - 23093814, МФО 823016".

19.05.11 р. ОСОБА_3 звертався до Устинівської РДА із заявою, в якій просив нотаріально посвідчити Додаткову угоду до договору оренди землі від 24.09.02 р. та повідомити його про час, зручний для адміністрації, в якій остання могла з'явитися до Устинівської державної нотаріальної контори з метою нотаріального посвідчення договору (а.с. 17 том 1).

23.06.14 р. позивач повторно звернувся до райдержадміністрації з пропозицією нотаріально посвідчити додаткову угоду від 14.04.11 р. до договору оренди земельної ділянки, для чого просив голову Устинівської РДА 24.06.14 р. з'явитися до Устинівської нотаріальної контори.

Пропозиція позивача була залишена Устинівською РДА поза увагою, що і стало підставою для звернення з позовом до суду про визнання дійсною додаткової угоди від 11.04.2011р. до договору оренди землі від 24.09.2002р., укладеної ним та Устинівською райдержадміністра-цією, що зареєстрована відділом Держкомзему в Устинівському районі Кіровоградської області 01.03.2012р. за №00946.

Постановляючи рішення про відмову в задоволені позову, господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено факт звернення його, позивача, до Устинівської райдержадміністрації про нотаріальне посвідчення додаткової угоди, а тому, відповідно, вважає недоведеним факт ухилення Устинівської райдержадміністрації від нотаріального посвідчення додаткової угоди до договору оренди.

Крім того, господарський суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази проведення 01.03.2012р. державної реєстрації Додаткової угоди, що виключає підстави вважати таку угоду чинною та укладеною у відповідності до ст.ст. 210, 640 ЦК України.

Господарський суд також послався на правову позицію Верховного суду України, викладену в п.13 постанови Пленуму від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вважає, що оскільки додаткова угода до договору оренди підлягала і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а тому не може бути визнана дійсною на підставі ч.2 ст.220 ЦК України.

Однак з такими висновками господарського суду апеляційний суд не може погодитись з наступних підстав.

За приписами ст. ст. 209, 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК).

Договір, що підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.640 цього Кодексу (в редакції на момент укладення додаткової угоди) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з ст.220 Кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В абз.3 п.13 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що при розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторони ухилилися від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Згідно з ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Апеляційний суд вважає, що господарський суд дав неправильну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, які підтверджують факт звернення позивача ФОП ОСОБА_3 до Устинівської райдержадміністрації з приводу нотаріального посвідчення Додаткової угоди до договору оренди та ухилення Устинівської райдержадміністрації від її нотаріального посвідчення.

Належним, достовірним доказом такого звернення апеляційний суд вважає нотаріально посвідченні пояснення посадової особи ОСОБА_6, який на час звернення ОСОБА_3 в 2011 році був головою Устинівської райдержадміністрації. Він підтвердив, що ОСОБА_3 неодноразово, усно і письмово, звертався до нього, як голови Устинівської райдержадміністрації, з приводу нотаріального посвідчення додаткової угоди до договору оренди землі, однак він, як посадова особа, проігнорував ці звернення, оскільки вважав необов'язковим її нотаріальне посвідчення (т.1, а.с. 192).

Господарський суд необґрунтовано не прийняв до уваги вказаний доказ, пославшись на журнал реєстрації звернень із земельних питань Устинівської райдержадміністрації (згідно номенклатури індекс 01-54), тоді як на аркуші справи 58 тома 1 на звернення ОСОБА_3 міститься відповідь № 01-23-272/1 від 23.12.2014р. про те, що журнал за індексом 01-54 за 2011 рік з невідомих причин в райдержадміністрації не зберіганні не перебуває.

Лист Устинівської райдержадміністрації від 19.05.2014р. за № 01-03-113/1 (а.с. 157, т.1) про те, що ОСОБА_3 не звертався за нотаріальним посвідченням додаткової угоди, підписаний головою Устинівської райдержадміністрації ОСОБА_7, яка на посаді голови Устинівської райдержадміністрації на той час (2011 рік) не перебувала, не містить джерело зазначеної у листі інформації, а 23.02.2014р. за її ж підписом була дана відповідь про відсутність журналу звернень із земельних питань за 2011р. (т.1, а.с. 58).

Таким чином, господарський суд поклав за основу рішення сумнівні, недостовірні докази та необґрунтовано на підставі таких доказів зробив помилковий висновок про відсутність звернення ОСОБА_3 до Устинівської райдержадміністрації з пропозицією нотаріального посвідчення додаткової угоди та відповідно відсутності факту ухилення Устинівської райдержадміністрації від нотаріального укладення такої угоди.

Колегія суддів вважає також помилковим висновок суду першої інстанції про те, що додаткова угода до договору оренди землі не була зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства.

По-перше, апеляційний суд враховує, що Поземельна книга та Книга записів договорів оренди в паперовому вигляді Устинівською райдержадміністрацією втрачені, і згодом були відновлені з їх електронних варіантів, внесення в які несанкціонованих змін та помилок не виключається.

Взявши за основу рішення, як належний та достовірний доказ, факт відсутності державної реєстрації додаткової угоди у відновлених варіантах Поземельної книги та Книги записів договорів оренди, господарський суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності державної реєстрації додаткової угоди.

По-друге, ОСОБА_3 надав Додаткову угоду, в якій зазначено про проведення 01.03.2012р. її державної реєстрації Устинівською райдержадміністрацією (т.1, а.с. 16).

Вказаний факт двічі підтверджений відділом Держземагенства в Устинівському районі Кіровоградської області: листом № 1831/01-09/14 від 15.08.2014р. відділу Держземагенства в Устинівському районі Кіровоградської області, до якого в якості додатку була надана копія додаткової угоди, завірена посадовою особою відділу Держземагенстава (т.1, а.с. 47); реєстрація також підтверджується листом відділу Держземагенства в Устинівському районі Кіровоградської області від 08.09.2014р. № 1947/01-09/14 (т.1, а.с. 123-124).

По-третє, у відновленій Книзі записів договорів оренди міститься запис про державну реєстрацію 01.03.2012р. договору оренди земельної ділянки площею 143,7 га строком дії до 24.09.2021р., орендодавцем якої вказана Устинівська райдержадміністрація, а орендарем ОСОБА_3.

В судовому засіданні встановлено, що інших земельних ділянок на території Устинівської райдержадміністрації в оренді у ОСОБА_3 немає, тобто, розбіжності у вказівці номеру реєстрації є недоліком органу, що здійснював державну реєстрацію і допустив помилку.

Апеляційний суд погоджується з доводами представника позивача, який вважає необхідним застосування рішення Європейського суду з прав людини від 20.01.2012р.у справі Рисовський проти України, як судової практики стосовно дій державних органів у даній справі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування приктики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.01.2012р.у справі Рисовський проти України, Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовні ший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатись в нове право, набуте особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державного органу.

Враховуючи втрату журналу реєстрації, оригіналів Поземельної книги та Книги запису договорів оренди, відновлення їх в процесі виникнення спору, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання скаржника на непрозорість внутрішніх процедур державного органу, поновлення втрачених оригіналів документів у порядку, що не виключає ризик помилок, свідчить про порушення принципу належного урядування.

Вказані порушення не повинні впливати на законні права позивача, який надав з свого боку всі належні докази набуття ним права на оренду земельної ділянки згідно Додаткової угоди.

Згідно з ст.220 Кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В абз.2 п.13 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норми частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків сторін.

В наведеному абзаці постанови пленуму Верховного Суду України йдеться про неможливість застосування положень ч.2 ст.220 ЦК України у випадку, якщо правочин, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації на момент звернення з позовом про визнання його дійсним не був зареєстрованим в установленому порядку.

У даному випадку, спірна додаткова угода, як зазначено вище, зареєстрована у відділі Держкомзему в Устинівському районі 01.03.2012р., а тому є укладеною.

У цьому зв'язку рішення про визнання угоди укладеною на підставі ч.2 ст.220 ЦК України не суперечить правовій позиції Верховного Суду України.

Недотримання позивачем та Устинівською районною державною адміністрацією вимог про нотаріальне посвідчення додаткової угоди від 11.04.2011р., що не відповідає положенням ст.654 Цивільного кодексу України, реєстрація додаткової угоди у відділі Держкомзему в Устинівському районі, у зв'язку з чим, остання вважається укладеною, домовленість сторін по всіх істотних умовах додаткової угоди, що підтверджується їх підписами на угоді та скріпленням печаткою Устинівської райдержадміністрації, виконання умов додаткової угоди ОСОБА_3 шляхом внесення орендної плати в розмірі, передбаченому п.2 угоди, а також ухилення Устинівської райдержадміністрації від нотаріального посвідчення цієї угоди, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнання дійсною додаткової угоди від 11.04.2011р. до договору оренди землі від 24.09.2002р.

Апеляційним судом виконана вказівка Вищого господарського суду України, зазначена в постанові від 19.05.2015р., та досліджений договір оренди, вчинений 24.09.2002р. Цей договір оглянуто в судовому засіданні апеляційного господарського суду, він вчинений на спеціальному бланку, на 9 аркушах, які прошиті та скріплені печаткою нотаріуса.

З боку сторін будь-яких зауважень стосовно його легітимності не надійшло.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення господарського суду Кіровоградській області від 02.11.2015р. - скасуванню, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 02.11.2015 року у справі №912/2536/14 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати дійсною додаткову угоду від 11.04.11 р. до договору оренди землі від 24.09.02 р., укладеного між ФОП ОСОБА_3 та Устинівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, що зареєстрована відділом Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області 01.03.12 р. за №00946.

Стягнути з Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1278,90грн., у тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Стягнути з Седнівської сільської ради на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1278,90грн., у тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя Л.В. Чоха

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 15.02.2016 року.