КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа№ 927/1327/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Дзезі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області

від 03.12.2015

у справі №927/1327/15 (суддя - Шморгун В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

про визнання зобов'язання припиненим,

за участю представників сторін:

від позивача: Пушкарьова К.В. - представник (довіреність №2876-К-Н-О від 08.08.2014);

від відповідача: ОСОБА_4 - представник (довіреність №654 від 12.05.2014),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2, відповідач) про стягнення 530 698,73 грн безпідставно набутих коштів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.12.2015 було припинено провадження у справі №927/1327/15 на підставі пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду від 03.12.2015 скасувати та передати справу №927/1327/15 на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм процесуального права, що є підставою для її скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 01.02.2016.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу №927/1327/15 на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін.

01.02.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №7/60, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2012 та Вищого господарського суду України від 31.05.2012, позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 520 199,10 грн збитків, 1 486,71 грн державного мита, 71,35 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, 7 430,57 грн судового збору та 1 511,00 грн витрат на послуги адвоката, а всього 530 698,73 грн.

Як стверджує позивач, 17.10.2012 ним було перераховано кошти на рахунок ФОП ОСОБА_2 в сумі 530 698,73 грн в якості добровільного виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №7/60, що підтверджується меморіальним ордером від 17.10.2012 №7502.

Водночас, Жовтневим відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області було здійснено примусове виконання рішення суду та стягнуто на користь ОСОБА_2 заборгованість у тому ж розмірі, що підтверджується постановою ВДВС від 20.06.2014 про закінчення виконавчого провадження №34523027 у зв'язку з виконанням рішення у повному обсязі.

Оскільки рішення суду фактично було виконано двічі, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення 530 698,73 грн безпідставно набутих коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Під час розгляду справи місцевим судом представником відповідача подано заяву від 01.12.2015 про припинення провадження у справі, яку обґрунтовано тим, що на сьогоднішній день існує рішення господарського суду, яке набрало законної сили та яким вирішено господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а саме рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.02.2014 у справі №927/1203/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 24.06.2014, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 530 698,73 грн відмовлено повністю.

Позивач як в суді першої, так і апеляційної інстанцій заперечив вказані обставини, зазначивши, що предметом позову у справі №927/1203/13 було стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 530 698,73 грн, а предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача в рахунок повернення безпідставно набутих коштів у сумі 530 698,73 грн, що зберігаються на рахунку ФОП ОСОБА_2 НОМЕР_1, відкритому у ПАТ КБ "Приватбанк" (Чернігівське РУ ПАТ КБ "Приватбанк"), МФО 353586, тобто предмет позову у даній справі є більш "вузьким" і стосується повернення позивачу саме тих грошових коштів, які були ним перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_2

Різними позивач також вважає і підстави позовів, оскільки у справі №927/1203/13 підставою заявленого позову був меморіальний ордер від 17.10.2012 №7502 про зарахування суми 530 698,73 грн на рахунок ФОП ОСОБА_2 та платіжна вимога за виконавчим провадженням №34523027 Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області від 28.08.2013 №В11-17 на суму 530 698,73 грн, тоді як у даній справі підставою заявленого позову є меморіальний ордер від 17.10.2012 №7502 про зарахування суми 530 698,73 грн на рахунок ФОП ОСОБА_2 та платіжні вимоги за виконавчим провадженням №34523027 Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області від 28.08.2013 №В11-17 на суму 530 698,73 грн, від 12.11.2013 №В11-17 на суму 530 698,73 грн та від 13.12.2013 №В11-17 на суму 347 842,26 грн, за якими стягнення спірної заборгованості відбувалось частинами.

Позовні вимоги у даній справі, як стверджує позивач, здебільшого ґрунтуються на доказах, що виникли вже після вирішення справи №927/1203/13, а саме, постанові від 20.06.2014 Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області про закінчення виконавчого провадження №34523027, винесення якої є новою обставиною, що виникла вже після вирішення справи №927/1203/13 та підтверджує фактичне виконання судового рішення.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відхилення таких тверджень позивача та наявність підстав для припинення провадження у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Згідно абзацу 4 пункту 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.11.2011 №18 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет позову має дві такі складові: матеріальну вимогу, що стосується матеріального предмета позову, у тому числі, його кількісного показника, та правову вимогу, яка регулюється відповідною нормою права.

Місцевий суд встановив, що в обох справах кількісний показник матеріального предмета позову у розмірі 530 698,73 грн та правова вимога зобов'язання у зв'язку з його набуттям чи збереженням без достатньої правової підстави про виконання зобов'язання по поверненню майна (стаття 1212 Цивільного кодексу України) є однаковими.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про те, що предмет позову у справі №927/1327/15 є більш «вузьким» та вказав на його видозмінене формулювання, виходячи при цьому з того, що в справі №927/1203/13 позивачем заявлялась та ж сама вимога про стягнення з відповідача 530 698,73 грн без визначення джерела отримання цих коштів, що не виключало можливості їх стягнення з рахунку, вказаного у позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.10.2015.

При цьому, такій правовій вимозі суд вже надавав оцінку у справі №927/1203/13. Так, Господарським судом Чернігівської області було встановлено відсутність у даному випадку підстав для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011, яке є правовою підставою набуття спірних коштів, набрало законної сили, виданий у справі наказ не визнавався таким, що не підлягає виконанню.

Щодо підстав позовних вимог у справах №927/1203/13 і №927/1327/15 колегія суддів зазначає наступне.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними. В свою чергу, від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору.

Не належать до юридичних фактів матеріально-правового характеру обставини, що є доказами у справі, оскільки з ними закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які є підставою позову.

Така позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", зокрема, в абзаці 4 пункту 2 якої зазначено, що необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Аналізуючи підстави позовних вимог в обох справах, місцевий суд дійшов правильного висновку, що обставинами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги є добровільна оплата 530 698,73 грн на виконання рішення суду від 21.12.2011 №5028/7/60/2011 та стягнення цієї ж суми у примусовому порядку Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області у виконавчому провадженні №34523027.

Меморіальний ордер від 17.10.2012 №7502 та платіжне доручення Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області від 28.08.2013 №В11-17, як і платіжні доручення ВДВС від 12.11.2013 №В11-17 на суму 530698,73 грн та від 13.12.2013 №В11-17 на суму 347 842,26 грн є лише доказами, які підтверджують такі обставини.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що справа №927/1327/15 та справа №927/1203/13 мають одну й ту ж саму підставу позову є правильним та мотивованим належним чином.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 43, 33-34, 49, 81, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.12.2015 у справі №927/1327/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського Чернігівської області від 03.12.2015 у справі №927/1327/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/1327/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук