КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа№ 910/28922/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Боката А.В., довіреність № 47-282 від 26.01.2016;

від відповідача - Алавердян Т.О., довіреність № 91/2015/10/21-2 від 21.10.2016,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/28922/15 (суддя Шкурдова Л.М.) за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 428 844,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованості в сумі 380 289,03 грн., пені в сумі 40 249,10 грн., 3 % річних в сумі 2 774,97 грн. та інфляційних в сумі 5 531,28 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/28922/15 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 380 289,03 грн., пеню в сумі 40 249,10 грн., 3 % річних в сумі 2 774,97 грн. та інфляційні в сумі 5 531,28 грн.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що відповідач не виконав своє грошове зобов'язання з оплати вартості наданих послуг за договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/28922/15 скасувати та провадження у справі припинити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог його заборгованість перед позивачем відсутня.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 08.02.2016 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Київенерго" (замовник) та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (виконавець) 13.11.2014 кладено Договір про надання послуг № 634/53-14.

Відповідно до п.1.1 договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання надавати послуги з " 82.99.1 Послуги комерційні допоміжні різні, інші, н. в. і. у.", а саме: ведення особових рахунків споживачів; отримання від споживачів, а також обліку та збереження документів, які необхідні для здійснення обліку пільг; визначення обсягу та вартості споживання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та інші послуги.

Згідно п.2.1 договору ціна договору становить 4902382,44 грн і визначається виходячи із обсягу наданих послуг та вартості окремих послуг, що погоджена Сторонами в Додатку №2 до цього договору.

Будь-які розрахунки між Виконавцем та Замовником за цим Договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 20 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передавання наданих послуг (п. 2.2 договору).

Пунктом 5.7 договору передбачено, що у разі порушення Замовником строків розрахунку за надані Виконавцем послуги, передбачені цим Договором, Замовник сплачує Виконавцеві пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення.

На виконання умов договору позивачем у травні та червні 2015 року надано відповідачу послуги на загальну суму 380 289,03 грн., що підтверджується оформленими належним чином актами приймання-передавання наданих послуг за травень та червень 2015р. (а.с. 20-23).

Відповідачем розрахунків за отримані послуги проведено не було.

Позивач 08.10.2015 звернувся до відповідача з вимогою (направлення якої підтверджується описом вкладення у цінний лист) про сплату вартості наданих послуг у зазначеній сумі.

Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати послуг, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з публічного акціонерного товариства "Київенерго" 380 289,03 грн. боргу.

Судом першої інстанції вказану вимогу задоволено.

Колегія суддів погоджується із задоволенням позову у зазначеній частині, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг визначено у пункті 2.2 договору.

Так, Замовник повинен перерахувати грошові кошти на поточний рахунок Виконавця протягом 20 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передавання наданих послуг.

Акти приймання-передавання наданих послуг за травень та червень 2015р. було підписано сторонами 03.08.2015 та 08.09.2015.

Відповідач протягом 20 календарних днів з моменту підписання вказаних актів розрахунків за отримані послуги не здійснив.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності боргу в сумі 380 289,03 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 40 249,10 грн., 3 % річних в сумі 2 774,97 грн. та інфляційні в сумі 5 531,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 вказаної норми пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 5.7 договору у разі порушення Замовником строків розрахунку за надані Виконавцем послуги, передбачені цим Договором, Замовник сплачує Виконавцеві пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 40 249,10 грн., 3 % річних в сумі 2 774,97 грн. та інфляційних в сумі 5 531,28 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що обов'язок сплати заявлених до стягнення коштів у нього відсутній у зв'язку з проведенням з позивачем взаємозаліку, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Так, відповідач посилається на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2009 року у справі №42/311, яким стягнуто з позивача на користь відповідача грошові кошти у розмірі 9 168 599,56 грн.

Враховуючи наявність обопільної заборгованості, відповідачем на адресу позивача направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої апелянт грошове зобов'язання публічного акціонерного товариства "Київенерго" перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на суму 428 844,38 грн. (вимога про стягнення якої є предметом даного спору) зарахував в рахунок часткового виконання позивачем грошового зобов'язання з оплати боргу за рішенням суду у справі №42/311.

Таким чином, відповідач вважає, що у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог його заборгованість перед позивачем на даний час відсутня.

Колегія суддів з наведеним висновком відповідача щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та відповідно відсутності заборгованості, заявленої до стягнення у даній справі, перед позивачем за надані ним послуги не погоджується, з огляду на наступне.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування можливе при наявності наступних умов:

- зустрічність вимог, тобто сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог;

- настання строку виконання за обома вимогами, що зараховуються, або строк був визначений моментом витребування, або, щоб термін не був вказаний взагалі, тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- якість вимог, тобто між сторонами немає спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зобов'язання.

За змістом названої правової норми залік (зарахування) можливий в тому випадку, коли вимоги є зустрічними та настав строк їх виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за такими зобов'язаннями, які не існують взагалі або не підлягають виконанню.

Крім цього, припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилися спірних (неврегульованих) питань; наприклад, якщо позивач заперечує існування своєї заборгованості перед відповідачем, у господарського суду немає підстав для висновку про відсутність предмета спору (п. 22 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.03.2009 № 01-08/163).

Отже, якщо друга сторона заперечує проти проведення заліку, а відтак не припиняє зобов'язання, вона вправі вимагати виконання зобов'язання першою стороною.

Наведеної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 13.05.2015 у справі № 32/185.

У даному випадку позивач заперечує проти проведення зарахування.

Враховуючи заперечення позивача, зобов'язання відповідача зі сплати 428 844,38 грн. не можна вважати припиненим, а отже Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва вправі вимагати виконання вказаного зобов'язання ПАТ "Київенерго".

Крім цього, слід зазначити наступне.

Заявлену до стягнення суму боргу у даній справі відповідач просить зарахувати із сумою, яка за рішенням суду вже присуджена до стягнення з позивача на користь відповідача.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2009 року у справі №42/311 стягнуто з позивача (КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва) на користь відповідача (ПАТ "Київенерго") грошові кошти у розмірі 9 168 599,56 грн.

На виконання вказаного рішення було видано наказ, який на даний час перебуває на виконанні в органі виконавчої служби.

Апеляційний суд погоджується з правовою позицією суду першої інстанції про те, що вказана обставина виключає можливість здійснення зарахуванні при розгляді даної справи, по за механізмами, що існують у виконавчому провадженні.

Згідно ст.124 Конституції України, ст.115 ГПК рішення господарського суду, що набули законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Наявність рішення суду про примусове стягнення і відкриття виконавчого провадження не є перешкодою для заліку взаємних однорідних вимог на стадії виконавчого провадження.

Залік взаємних вимог за наявності рішення суду про примусове стягнення і відкриття виконавчого провадження може відбутися з укладенням мирової угоди у виконавчому провадженні (при згоді іншої сторони).

Лише у такому випадку настають правові наслідки передбачені законодавством про виконавче провадження, стосовно суми, яку сторони домовились зарахувати.

Отже, для досягнення бажаного наслідку зарахування в разі вже існуючого виконавчого провадження, необхідна наявність таких умов: підписання сторонами мирової угоди; затвердження її у встановленому процесуальним законом порядку.

Тому, відповідач не позбавлений права вирішити дане питання з позивачем на стадії виконання рішення суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/28922/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/28922/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко