КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/1055/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Жуков А.О.

від відповідача-2: не з'явився:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г (суддя: Плотницька Н.Б.)

за позовом Української державної корпорації по виконанню монтажних і спенціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд"

до 1. Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Дніпро"

про стягнення 706 330, 52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г, позов Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" до ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" та ТОВ "Престиж Дніпро" про стягнення 706 330, 52 грн. - задоволено частково, а саме:

- стягнуто з ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" заборгованість у розмірі 535 000 (п'ятсот тридцять п'ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 720 (десять тисяч сімсот двадцять) грн. 71 коп.;

- стягнуто з ТОВ "Престиж Дніпро" на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" заборгованість у розмірі 1 000 (одна тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 (дев'ятнадцять) грн. 78 коп.

- в іншій частині позову відмовлено.

Рішення в частині присудження до стягнення з ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" заборгованості в розмірі 535 000 грн. 00 коп. мотивовано тим, що відповідачем-1 всупереч умов укладеного договору підряду від 30.05.2013 не було здійснено у повному обсязі розрахунок за виконані підрядні роботи, виконання яких підтверджується двосторонньо підписаними сторонами актами виконаних підрядних робіт (КБ-2в) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт (КБ-3), а об'єкт будівництва готовий до експлуатації, про що Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області видано відповідну декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Крім того, судом було присуджено до стягнення з відповідача-2, як поручителя, 1000 грн. 00 коп., в межах якої відповідач-2 за договором поруки № 1408 від 14.08.2013 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором підряду від 30.05.2013.

Не погоджуючись з Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г - скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував того, що за умовами пункту 4.3 договору підряду від 30.05.2013 замовник (відповідач) має право затримати виплати за договором при ненаданні та/або несвоєчасному наданні підрядником (позивачем) гарантії забезпечення виконання договору, оригіналів рахунків та/або податкових накладних. Отже, апелянт вважає, що його обов'язку з оплати виконаних робіт передує обов'язок позивача щодо надання відповідачу-1 рахунків на оплату виконаних робіт та гарантію забезпечення договору, і невиконання даної умови позивачем передбачає його право притримання оплати робіт п.4.3 договору підряду від 30.05.2013. Крім того, апелянт вказував на те, що позивачем було порушено строки виконання робіт за договором підряду від 30.05.2013, внаслідок чого відповідачем-1 було нараховано штрафні санкції в розмірі 5 092 395,94 грн., вимогу про сплату яких заявлено відповідачем-1 у претензії № 2165/1000 від 08.05.2014, на підставі чого відповідачем -1 було правомірно затримано оплату згідно з п. 4.5, 13.1.15 договору підряду від 30.05.2013. Таким чином, апелянт наголошуючи на тому, що ним не заперечуються обсяги та вартість виконаних робіт за договором підряду від 30.05.2013, вказував на те, що строк оплати заборгованості в сумі 536 000 грн. 00 коп. - не настав, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягав.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015 апеляційну скаргу ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд справи № 910/1055/15-г призначено на 08.12.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 08.12.2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В. апеляційну скаргу по справі № 910/1055/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 апеляційну скаргу по справі № 910/1055/15-г прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А. розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 08.12.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 розгляд апеляційної скарги по справі № 910/1055/15-г відкладено на 02.02.2016.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 02.02.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, апеляційну скаргу по справі № 910/1055/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 справу № 910/1055/15-г прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 02.02.2016.

В судовому засіданні 02.02.2016 представник апелянта (відповідача-1) підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати посилаючись на його суперечність нормам матеріального та процесуального права.

Позивач в судове засідання 02.02.2016 представників не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавав.

Відповідач-2 в судове засідання 02.02.2016 представників не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавав.

Дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи те, що відповідач був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" (замовник за договором) та Українською державною корпорацією по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" (підрядник за договором) укладено договір про закупівлю № З213, відповідно до умов якого підрядник зобов'язується за завдання замовника на свій ризик виконати повний обсяг будівельно-монтажних робіт на об'єкті: "ДТЕК Запорізька ТЕС ПАТ "ДТЕК ДНіпроенерео". Технічне переоснащення підвідного каналу та благоустрій прилеглої території БНС-1", зазначений в пункті 1.2. цього договору, а замовник - прийняти такі роботи, Найменування робіт: закупівля та постачання на об'єкт матеріалів (матеріали повинні бути новими); до початку виконання робіт підрядник розробляє у відповідності до ДБН А.З.І-5-2009 проект виконання робіт, в обсязі, передбаченому технічними вимогами документації конкурсних торгів та робочим проектом, погоджує його з замовником та генеральним проектувальником; виконання підрядником повного обсягу будівельно-монтажних робіт, в обсязі передбаченому технічною частиною документації конкурсних торгів, підготовленої у відповідності до затвердженої замовником проектно-кошторисної документації стадії "Робочий проект", з дотримуванням вимог чинного законодавства в галузі будівництва; підготовка та здача замовнику об'єкту технічного переоснащення для введення в експлуатацію з оформленим пакетом документів, з гарантійними зобов'язаннями щодо виконаних робіт з дотриманням вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року N 3038-VI чинного законодавства,

У відповідності до пункту 17.1 договору Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками, але не раніше отримання згоди Наглядової ради ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" на укладення цього договору, які набувають чинності з моменту підписання цього договору, і діє повного виконання, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань.

Згідно з пунктом 1.3. договору кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт, тобто склад і обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику визначені технічною частиною документації конкурсних торгів в загальному обсязі проектної документації, затвердженої замовником, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 12.12.2013 про зміну договору від 30.05.2013 № З 213, сума цього договору, тверда, становить 13 692 078 грн. 06 коп., у тому числі податок на додану вартість: 2 282 013 грн. 01 коп., визначена в договірній ціні з розрахунками та локальними кошторисами

Положеннями пункту 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником: за виконані будівельно-монтажні - згідно з підписаними актами виконання даних робіт ф.КБ-2в та довідками ф.КБ-3 впродовж 60-ти календарних днів після їх підписання замовником. Підрядник розраховує акти виконання підрядних робіт за ф.КБ-2в та довідки за ф.КБ-3 з використанням програмного комплексу "Строительные технологии-Смета" та додатково надає н електронному варіанті, файл з розширенням *.сmq.

Пунктом 4.2 договору визначено, що остаточний розрахунок за договором проводиться замовником не пізніше 60-ти календарних днів після повного закінчення робіт, включаючи усунення виявлених недоліків в процесі приймання недоліків, прийняття замовником об'єкту для введення в експлуатацію згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з пунктом 4.3 договору, замовник має право затримати виплати за договором при ненаданні та/або несвоєчасному наданні підрядником гарантії забезпечення виконання договору, оригіналів та/або податкових накладних.

У відповідно до пункту 4.5 договору всі платежі в рахунок оплати виконаних робіт, перераховуються замовником у відповідності з умовами цього договору на загальну суму, що не перевищує 80% від суми договору. Утримана частка вартості виконаних зобов'язань, що становить 20%, гарантує належне і своєчасне виконання робіт, і перераховується підрядникові за умови, якщо роботи виконані ним якісно, своєчасно, відповідно до умов договору, проектної документації, і у замовника немає до виконаних підрядником робіт претензій. Утримана частка вартості виконаних робіт перераховується замовником на поточний рахунок підрядника протягом 60 календарних днів після повного закінчення робіт, отримання замовником документу щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів згідно чинного законодавства, включаючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків.

Згідно з положеннями пунктів 5.1. та 5.2. договору строк (термін) надання робіт: початок робіт - з моменту підписання договору, закінчення 31.10.2013 у відповідності до Графіка виконання та фінансування робіт. Місце виконання робіт (адреса об'єкту): ДТЕК Запорізька ТЕС Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 95 , Україна, 71501.

Відповідно до пункту 9.1. договору приймання замовником завершених підрядником робіт, виконаних по об'єкту, проводиться відповідно до чинного законодавства України, згідно з постановою Кабінету України від 13.04.2011 № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів". Приймання завершених підрядником робіт здійснюється сторонами шляхом підписання Акта робочої комісії, що приймає об'єкт та підписання Акта готовності об'єкта до експлуатації відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 9.7 договору, дата прийняття об'єкта в експлуатацію визначається положеннями Постанови Кабінету Міністрів України «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 № 461.

Зокрема, пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 № 461 визначено, що прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Пунктом 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 № 461 визначається, що датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 16.06.2014 Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області здійснено реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, згідно якої комісією прийнято рішення про те, що вважати закінчений будівництвом об'єкт (об'єкт ІІІ категорії складності «Переоснащення підвідного каналу та благоустрій прилеглої території БНС-1» ДТЕК Запорізька ТЕС) готовим до експлуатації.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

Відповідно до норм статті 875 Цивільного кодексу України за а договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Згідно з частиною 4 статті 879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, і з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи, позивачем на виконання умов за договором про закупівлю робіт № З213 від 30.05.2013 були виконанні будівельно-монтажних роботи, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками обох сторін довідками ф.КБ-3 про вартість виконання будівельних робіт та витратах від 51.07.2013, від 30.08.2013, від 30.09.2013, від 31.10.2013, від 18.12.2013, від 30.12.2013, від 04.04.2014; актами виконання підрядних робіт ф.КБ-2в № 1 від 31.07.2013, № 2 від 31.07.2013, № 3 від 30.08.2013, № 2 від 30.08.2013, № 1 від 30.08.2013, № 3 від 30.09.2013, № 2 від 30.09.2013, № 1 від 30.09.2013, № 3 від 31.10.2013, № 2 від 31.10.2013, № 1 від 31.10.2013, № 5 від 30.12.2013, № 4 від 30.12.2013, № 3 від 18.12.2013, № 2 від 18.12.2013, № 1 від 18.12.2013, № 1 від 30.04.2014 та декларацією про готовність об'єкта до експлуатації за підписом директора відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція" ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" Куриленка С.В., зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 16.06.2014 за № ЗП15.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт, а саме відповідачем було сплачено авансовий платіж у розмірі 11 040 358 грн. 21 коп., що підтверджується наявними в матеріалами справи платіжними дорученнями № 15123 від 02.10.2013, № 21608 від 05.11.2013, № 24060 від 05.12.2013, № 399 від 09.01.2014, № 3991 від 04.03.2014 та № 4947 від 18.03.2014, однак відповідачем не було проведено остаточний розрахунок, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за договором про закупівлю робіт № З213 від 30.05.2013 у розмірі 536 000 грн. 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати виконаних робіт на суму 536 000 грн. 00 коп.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що представником відповідача-1 в судовому засіданні не заперечувались обсяги та вартість виконаних робіт за договором, проте, представник апелянта вказував саме на те, що строк оплати заборгованості в сумі 536 000 грн. 00 коп. - не настав, оскільки за умовами пункту 4.3 договору підряду від 30.05.2013 замовник (відповідач) має право затримати виплати за договором при ненаданні та/або несвоєчасному наданні підрядником (позивачем) гарантії забезпечення виконання договору, оригіналів рахунків та/або податкових накладних.

Так, відповідач-1 вказував на те, що оскільки обумовлені п. 4.3 договору документи не були надані позивачем відповідачу-1, а тому строк оплати заборгованості за виконані підрядні роботи - не настав.

Проте, з вказаним доводом апелянта суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим, з урахуванням того, що умовами договору сторони чітко визначили строки оплати як проміжних виконаних підрядних робіт (пункт 4.1), так і оплату виконаних остаточних підрядних робіт (пункт 4.2, пункт 4.5), і наведені пункти не містять умов залежності настання строку оплати від надання підрядником певних документів. В свою чергу, пункт 4.3 та договору визначає, що замовник має право затримати виплати за договором при ненаданні та/або несвоєчасному наданні підрядником гарантії забезпечення виконання договору, оригіналів та/або податкових накладних, проте, наведений пункт не містить ні узгодженого сторонами строку затримання виплат, ні права замовника затримати саме оплату виконаних робіт, факт виконання яких підтверджений двосторонньо підписаними сторонами актами виконаних робіт (КБ-2в) та довідками про вартість виконаних робіт за договором (КБ-3), і сторонами не заперечується. Крім того, договором чітко передбачено наслідок неподання позивачем відповідачу-1 податкових накладних - сплата штрафу (п. 4.9 договору) і неподання податкових накладних позивачем не звільняє відповідача-1 від обов'язку оплатити прийняті без будь-яких зауважень та заперечень виконані роботи, що узгоджується і з приписами ст. 853, ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України та пунктом 4.5 укладеного договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що в матеріалах справи наявна надана позивачем копія гарантійного лиса № 011/05/13 забезпечення виконання договору, виданого ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс», як гарантом, згідно якого гарант гарантував бенефіціару (відповідачу-1) належне виконання принципалом (позивачем) свого обов'язку перед бенефіціаром (відповідачем-1) щодо виконання зобов'язань за договором з виконання повного обсягу будівельно - монтажних робіт на об'єкті: «ДТЕК Запорізька ТЕС ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» Технічне переоснащення підвідного каналу та благоустрій прилеглої території БНС-1».

Також, довод апелянта про те, що позивачем було порушено строки виконання робіт за договором підряду від 30.05.2013, внаслідок чого відповідачем-1 було нараховано штрафні санкції в розмірі 5 092 395,94 грн., вимогу про сплату яких заявлено відповідачем-1 у претензії № 2165/1000 від 08.05.2014, на підставі чого відповідачем -1 було правомірно затримано оплату згідно з п. 4.5, 13.1.15 договору підряду від 30.05.2013 - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необґрунтований, оскільки нормами Цивільного та Господарського кодексів України обумовлено обов'язок замовника оплатити виконані і прийняті роботи. В свою чергу, згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення сторонами своїх зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, проте, неоплата виконаних робіт не є правовим наслідком порушення виконання зобов'язань, оскільки закон до таких наслідків відносить, наприклад, пеню, шраф (ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України), тощо. Нарахування відповідачем-1 штрафних санкцій - є правом останнього, проте, їх сума станом на момент як вирішення спору в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, - не є безспірною і нарахування таких санкцій відповідачем-1 позивачу та наявність/відсутність підстав для їх стягнення - не є предметом спору в справі № 910/1055/15-г і не може скасовувати обов'язок відповідача-1 або звільняти його від такого щодо здійснення оплати виконаних позивачем та прийнятих відповідачем -1 без зауважень та заперечень підрядних робіт.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем-1 було допущено порушення умови договору щодо своєчасного виконання зобовґязання по оплаті прийнятих підрядних робіт, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справі підтверджується наявність у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем в сумі 536 000 грн. 00 коп., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 536 000 грн. 00 коп. за виконані, але не оплачені у встановлений строк роботи - є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з присудженням до стягнення з відповідача-1 на користь позивача 536 000 грн. 00 коп. заборгованості.

В свою чергу, судом першої інстанції при вирішенні спору було присуджено з відповідача-1 на користь позивача загалом 535 000 грн. 00 коп. заборгованості з договором, а решту - 1000 грн. 00 коп. було присуджено до стягнення з відповідача-2, як поручителя, який в межах 1000 грн. 00 коп. поручився за договором поруки № 1408 від 14.08.2013 перед позивачем за виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за договором підряду від 30.05.2013.

Проте, з вказаним висновком місцевого господарського суду суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає його таким, що зроблений з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, зроблені місцевим господарським судом висновки не відповідають обставинам справи, а також з невірним застосуванням норм матеріального права, що згідно з ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для зміни рішення місцевого господарського суду в частині присудженої до стягнення суми з відповідача-1 на користь позивача, з присудженням д стягнення в цій частині загалом 536 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором, а також скасування рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку в частині присудження до стягнення з відповідача-2 1000 грн. 00 коп. з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача-2, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

14.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж Дніпро" (поручитель за договором) та Українською державною корпорацією по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" (кредитор за договором) укладено договір поруки № 1408, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (боржник за договором), що виникли з договору № З213 від 30.05.2013 (основний договір) який був укладений між кредитором та боржником, в частині сплати за виконані роботи.

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання, зазначеного в пункті 4 цього договору.

У відповідності до пункту 4.1. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником, згідно основного договору у сумі, що дорівнює 1 000 грн 00 коп.

Пунктом 7.1 договору поруки визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії основного договору, окрім випадків, визначених статтею 559 Цивільного кодексу України.

Пунктом 17.1 договору підряду визначено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками, але не раніше отримання згоди наглядової ради відповідача-1 на укладання цього договору, які набувають чинності з моменту підписання цього договору, і діє до повного виконання, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань.

Згідно з нормами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Нормами частини 1 та 2 статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

За змістом частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною 2 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Згідно з частиною 3 статті 559 Цивільного кодексу України , порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 Цивільного кодексу України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 в справі № 6- 53 цс 14 викладено наступну правову позицію, яка в силу приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим для всіх судів України, і є наступною: регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача-1 заборгованості за договором, та до відповідача-2, як поручителя, 1000 грн. 00 коп., 21.01.2015, що підтверджується відповідним штампом канцелярії місцевого господарського суду на позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на положення пунктів 4.2 та 4.5 договору щодо остаточного розрахунку за договором не пізніше 60-ти календарних днів після повного закінчення робіт, і отримання замовником документу щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів згідно чинного законодавства, включаючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків, з урахуванням пункту 9.7 договору, яким визначено, що таким документом згідно з п. 3, 11 Постанови КМУ від 13.04.2011 № 461 є декларація про готовність об'єкта до експлуатації, відповідна декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 16.06.2014, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов'язок відповідача-1 оплатити заборгованість в сумі 536 000 грн. 00 коп. повинен був бути виконаних відповідачем-1 до 16.08.2014 включно, у зв'язку з чим з 17.08.2014 відповідачем-1 допущено прострочено виконання свого зобов'язання з оплати виконаних робіт за договором, внаслідок чого у позивача з моменту допущення відповідачем-1 прострочення виникло право на пред'явлення вимоги до поручителя.

Таким чином, враховуючи те, що прострочення відповідачем-1 виконання свого зобов'язання з оплати виконаних робіт за договором розпочалось 17.08.2014, з урахуванням пункту 7.1 договору поруки та ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що шестимісячний строк виконання поручителем забезпеченого порукою основного зобов'язання, сплив 17.01.2015, а враховуючи те, що позивач звернувся з позовом до поручителя 21.01.2015, тобто з пропуском обумовленого шестимісячного строку виконання поручителем забезпеченого порукою основного зобов'язання, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача-1 1000 грн. 00 грн. - не є законною та обґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом обгрунтовано в оскаржуваному рішенні було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача-1 пені в сумі 127 568 грн. 00 коп. та відсотків річних 5 242 грн. 52 коп. відсотків річних, нарахованих позивачем за період з 01.03.2014 по 27.06.2014, а також 37 520 грн. 00 коп. штрафу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 14.3 договору за порушення замовником строку розрахунку, обумовленого цим договором, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен прострочений день оплати.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З урахуванням наведених приписів чинного законодавства, які визначають підставою нарахування заявлених позивачем до стягнення показників виключно за наявності простроченого грошового зобов'язання, тобто такого, що не було виконано у обумовлений договором або законом строк, і враховуючи те, що декларацію про готовність об'єкта до експлуатації зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 16.06.2014, та з огляду на положення пункту 4.5 договору вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 пені у розмірі 127 568 грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 5 242 грн. 52 коп., нарахованих за період прострочення з 01.03.2014 по 27.06.2014, та 37 520 грн. 00 коп. штрафу суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог в цій частині у зв'язку з тим, що у період нарахування позивачем штрафних санкцій було відсутнє прострочення відповідача щодо оплати виконаних робіт, і таке прострочення, як зазначено вище, судом апеляційної інстанції, допущено відповідачем-1 з 17.08.2014.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно з п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми з відповідача-1 на користь позивача, з присудженням до стягнення в цій частині загалом 536 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором. В частині присудження стягнення з відповідача-2 на користь позивача 1 000 грн. 00 коп. рішення місцевого господарського суду згідно з п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача-2. В решті - рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г підлягає залишенню без змін.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають перерозподілу і судові витрати по справі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача основного боргу за договором підряду №З213 від 30.05.2013 підлягає зміні, з присудженням до стягнення з відповідача-1 на корить позивача 536 000 грн. 00 коп. заборгованості, в частині задоволення позовної вимоги позивача до відповідача-2 про стягнення 1000 грн.00 коп.- підлягає скасуванню на підставі п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В решті - рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції також підлягає зміні, а саме: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції підлягає розподіленню між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог щодо кожного з них.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається судом апеляційної інстанції на апелянта, оскільки ним не було спростовано правильності висновків місцевого господарського суду щодо наявності обумовлених законом підстав для стягнення наявної заборгованості.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г - відхилити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" заборгованості за договором підряду №З213 від 30.05.2013 - змінити, присудивши до стягнення в цій частині основного боргу в сумі 536 000 грн. 00 грн., а в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Дніпро" на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" заборгованості в сумі 1000 грн. 00 коп. - скасувати з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимоги в цій частині.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г - залишити без змін.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 по справі №910/1055/15-г викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд.к 20, ідентифікаційний код 00130872) на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" (01034, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 15, ідентифікаційний код 00012256) заборгованість у розмірі 536 000 (п'ятсот тридцять шість тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 740 (десять тисяч сімсот сорок) грн. 49 коп. В іншій частині позовних вимог Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" - відмовити.

3. У задоволенні позову Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Дніпро" на користь Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" заборгованості в сумі 1000 грн. 00 коп. - відмовити.».

4. Доручити господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова