ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016р. Справа№ 914/4406/15

За позовом: Приватного підприємства ФІРМА «БІОКУРС», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ЛЬВІВ», м. Львів

про: стягнення 18 488,00 грн. заборгованості за Договором № 1 про надання медичних послуг від 28.05.2013 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 23.12.2015 року)

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 02.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Приватного підприємства ФІРМА «БІОКУРС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ЛЬВІВ» про стягнення 18 488,00 грн. заборгованості за Договором № 1 про надання медичних послуг від 28.05.2013 року.

Ухвалою суду від 28.12.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.01.2016 року. Ухвалою суду від 21.01.2016 року розгляд справи відкладено на 02.02.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору № 1 про надання медичних послуг від 28.05.2013 року в частині оплати наданих позивачем медичних послуг, внаслідок чого у вдіповідача виникла заборгованість.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві та поданих 01.02.2016 року через канцелярію суду додаткових поясненнях вх.№3751/16. Зокрема, зазначив, що відповідач свідомо ухиляється від підписання ОСОБА_1 та оплати за надані послуги. 08.12.2015 року ПП «Фірма «Біокурс» звернулось до Ліквідаційної комісії ТОВ «Гемо Медика Львів» з листом-вимогою про сплату заборгованості, однак ліквідаційна комісія жодним чином не зреагувала на це звернення.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог попередніх ухвал суду не виконав, проти задоволення позову у встановленому законом порядку не заперечив. На адресу суду повернулися направлені на юридичну адресу відповідача (79017, м. Львів, вул. Водогінна, 2) поштові конверти з копіями ухвал суду від 28.12.2015 року про порушення провадження у справі та від 21.01.2016 року про відкладення розгляду справи з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «вибули» відповідно.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

28.05.2013 року між Приватним підприємством «Фірма «Біокурс» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гемо Медика Львів» (Замовник) укладено Договір №1 про надання медичних послуг (Договір), відповідно до п.1. якого Замовник доручає Виконавцю проведення медичних послуг.

Згідно з п.5.1. Договору цей Договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 р.

Дія Договору продовжувалась, оскільки у відповідності до п.5.3. Договору Договір буде продовжений на наступний невизначений період, якщо про це не було попередження згідно до п.5.2., відповідно до якого одна із Сторін може достроково розірвати Договір за умови попередження про це другу Сторону за 10 днів.

Також позивачем до матеріалів справи долучено копію укладеної між сторонами Додаткової угоди від 16.08.2014 р. до Договору про надання послуг з проведення медичних діагностичних лабораторних досліджень від 28.05.2013 року, відповідно до п.1. якого в звязку з ростом закупівельних цін на реагенти та зміною курсу валют Виконавець повідомляє замовника про внесення змін у свій прейскурант з 28.08.2014 р. на вказані в Додатку №1 аналізи. При цьому Сторони зберігають домовленість про 15% знижку для Замовника від вказаних цін.

24.11.2015 р. відповідач звернувся до державного реєстратора про припинення своєї господарської діяльності, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В листопаді 2015 року позивачем були надані відповідачу медичні послуги на суму 18488,00 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) грн., перелік послуг встановлений і узгоджений ОСОБА_2 відповідно до Електронної Програми «Медучет SQL», витяг з якої долучено до матеріалів справи.

Згідно переліку послуг по Програмі «Медучет SQL» сформовано Рахунок-фактуру №СФ-0000023 від 25.11.2015 року.

27.11.2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача ОСОБА_3 №25-11/1 від 25.11.2015 про розірвання Договору з 26.11.2015 року та про погашення заборгованості на суму 18488,00 грн., який вручено адресату 30.11.2015 року. Окрім того, до листа було долучено також для підписання відповідачем ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт №0000951 від 25.11.2015 року за проведення медичних послуг і Рахунок-фактуру №СФ-0000023 від 25.11.2015 року.

Вказаний лист-вимога залишений відповідачем без відповіді та задоволення, ОСОБА_2 здачі-прийняття робіт не підписаний, рахунок не оплачено.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Господарські зобовязання між сторонами виникли на підставі Договору № 1 про надання медичних послуг від 28.05.2013 року.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем зобовязань за Договором щодо надання медичних послуг на суму 18488,00 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) грн., перелік яких встановлений і узгоджений ОСОБА_2 відповідно до Електронної Програми «Медучет SQL», витяг з якої долучено до матеріалів справи.

У свою чергу відповідач не оплатив вартість наданих послуг згідно виставленого позивачем ОСОБА_5 №СФ-0000023 від 25.11.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що оплата проводиться Замовником на поточний рахунок Виконавця один раз на місяць після підписання ОСОБА_2 приймання-передачі наданих послуг на підставі рахунку, виставленого Виконавцем, на протязі трьох банківських днів з моменту отримання Замовником рахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 599 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Слід зазначити, що відповідачем не підписано ОСОБА_2 здачі-прийняття робіт №0000951 від 25.11.2015 року.

Положеннями Договору обовязок оплатити надані послуги повязується з фактом підписання ОСОБА_2 приймання-передачі наданих послуг на підставі рахунку, виставленого Виконавцем.

У зазначеному випадку замовник виступає як боржник виконавця в зобовязанні на предмет прийняття належним чином наданих послуг (тобто підписання акта) та оплати їх. Тобто, не підписуючи акт, замовник тим самим не виконує своє зобовязання належним чином, а отже, порушує ст. 526 ЦКУ. Оскільки обовязок замовника оплатити послуги прямо залежить за договором від конкретної обставини підписання акта прийманняпередачі послуг, відповідно, спрацьовує ч. 3 ст. 212 ЦКУ: якщо втіленню в життя обставини, з настанням якої повязані правові наслідки правочину, недобросовісно перешкоджала сторона, котрій це невигідно, то вказану обставину слід вважати такою, що настала.

Таким чином, Замовник (відповідач) зобовязаний підписати ОСОБА_2 приймання-передачі наданих послуг, а в разі відмови підписання письмово вказати про це в акті із зазначенням причин такої відмови.

Саме ухилення відповідача від виконання покладених на нього зобовязань (підписання ОСОБА_2 приймання-передачі чи надання обґрунтованої відмови від його підписання) не може слугувати підставою для звільнення його від обовязку оплатити вартість наданих позивачем послуг.

З огляду на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 18488,00 грн. заборгованості за Договором № 1 про надання медичних послуг від 28.05.2013 року.

Окрім того, 12.01.2016 р. представником позивача через канцелярію суду подано заяву вх.№140/16 про забезпечення позову, відповідно до якої просив суд накласти арешт на майно ТзОВ «Гемо Медика Львів», що знаходиться за адресою: 79017, м. Львів, вул. Водогінна, 2 та грошові суми, що належать ТзОВ «Гемо Медика Львів» в межах суми розміру позовних вимог та можливих витрат, а саме: 20395,00 грн., в т.ч. 18488,00 грн. основного боргу, 1907,00 грн. судового збору.

Вказана заява обґрунтовується тим, що на неодноразові звернення позивача про добровільне погашення боргу відповідач жодним чином не реагував, наміру погасити борг не виявив. 24.11.2015 р. відповідач звернувся до державного реєстратора про припинення своєї господарської діяльності, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до відомостей з Витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідача строк для звернення кредиторами своїх вимог становить до 30.01.2016 року. Припинення юридичної особи робить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд відхиляє заяву позивача про забезпечення позову, оскільки початок процедури припинення юридичної особи не свідчить про намагання відповідача ухилитись від виконання своїх зобовязань. Відтак, позивачем не наведено наявність фактичних обставин для застосування забезпечення позову та не подано жодних доказів для підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 1218,00 грн. слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

2. Позов задоволити повністю.

3. Стягнути з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ЛЬВІВ» (79017, м. Львів, вул. Водогінна, буд. 2; ) на користь стягувача Приватного підприємства ФІРМА «БІОКУРС» (79000, АДРЕСА_1; ) 18488,00 грн. заборгованості за Договором № 1 про надання медичних послуг від 28.05.2013 року та 1218,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.02.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А