КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"04" лютого 2016 р. Справа №910/15007/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року

у справі № 910/15007/14 (суддя Івченко А.М.)

за заявою Колективного підприємства «Київський птахокомбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр торгівлі»

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Міжнародний центр торгівлі», визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника на загальну суму 438 090,00 грн., введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Тищенко Н.П.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року та направити справу для подальшого розгляду до господарського суду міста Києва.

При цьому скаржник звернувся з клопотанням про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі № 910/15007/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Шипка В.В. на лікарняному для розгляду справи № 910/15007/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 та додані до неї документи, апеляційний суд встановив, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята 01.08.2014 року.

Згідно ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року є 06.08.2014 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 29.01.2016 року, що підтверджується штампом господарського суду міста Києва про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Одночасно апелянт просив поновити строк для подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи, що його як заставного кредитора було визнано учасником провадження у даній справі в березні 2015 року, після чого останньому стало відомо про те, що укладена між боржником та ініціюючим кредитором додаткова угода 01.08.2013 року до договору оренди № ПК-000027 від 01.12.2011 року, на підставі якого у боржника виникла заборгованість у розмірі 432 000,00 грн., має фіктивний характер.

27.07.2015 року на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 23.07.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення шахрайський дій генеральним директором «Птахокомбінату» гр. ОСОБА_4 відносно ТОВ «МТЦ».

В подальшому, постановою старшого слідчого Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві від 16.01.2016 року ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» в особі учасника ОСОБА_2, якому відповідно до статуту належить 50 % статутного капіталу визнано потерпілим у кримінальному провадженні від 27.07.2015 року.

Вказані вище обставини скаржник вважає поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження та просить його поновити.

Розглянувши клопотання ОСОБА_2 про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заява про поновлення строку розглядається одноособово одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений у встановленому законом порядку.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову у поновленні пропущеного строку може зазначатися в ухвалі як окремому документі (за підписом судді, який розглядав відповідне питання у порядку частини другої статті 93 ГПК) або в ухвалах (за підписами суддів) про повернення апеляційної скарги (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК) чи про прийняття її до провадження (стаття 98 ГПК).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, апелянту було відомо про прийняття ухвали суду першої інстанції ще 01.08.2014 року, оскільки під час її винесення останній був присутній в судовому засіданні та визнав існуючу заборгованість перед кредитором, що вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали та протоколу судового засідання.

Відтак, дане свідчить про те, що апелянт погодився з прийнятою ухвалою, оскільки в подальшому 26.12.2014 року подав суду заяву про участь у справі про банкрутство, а 28.01.2015 року подав клопотання про залучення його до розгляду справи про банкрутство боржника у якості заставного кредитора.

Ухвалою господарського суду міста Києві від 18.02.2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06.03.2015 року затверджено реєстр вимог кредиторів, та визнано, зокрема ОСОБА_2 кредитором на суму 100 000,00, вимоги якого забезпечені заставою боржника.

Посилання апелянта на наявність кримінального провадження щодо вчинення шахрайський дій генеральним директором «Птахокомбінату» гр. ОСОБА_4 відносно ТОВ «МТЦ» та визнання останнього в особі ОСОБА_2 потерпілим у справі жодним чином не обґрунтовують поважність пропуску строків на апеляційне оскарження ухвали попереднього засідання господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року, а у разу їх обґрунтованості можуть бути предметом перегляду відповідної ухвали за нововиявленими обставинами.

Інших доказів в обґрунтування поважності пропуску строків на апеляційне оскарження майже на півтора роки скаржником не надано.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що скаржник, обізнаний про прийняття вказаного рішення ще 01.08.2014 року та оскаржуючи його лише у січні 2016 році не навів поважних та об'єктивних причин, які б свідчили про неможливість оскаржити судове рішення в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про нього.

Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із п. 8 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Отже, наведені норми пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК."

Відтак, скаржником не доведено суду поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в розумінні ст. 53 ГПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Крім того, ч. 3 ст. 94 ГПК України встановлено, що до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015 року, статтю 4 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає ставки судового збору, викладено в новій редакції.

Так, підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення провадження у справі про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство або визнання її недійсною.

Ставки судового збору з апеляційних і касаційних скарг, що подаються на судове рішення, винесених у справі про банкрутство за наслідками розгляду вказаних заяв і скарг, встановлено підпунктами 4 і 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме: за подання апеляційних скарг - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги; за подання касаційної скарги - 120 відсотків, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги.

З апеляційних і касаційних скарг на інші ухвали суду у справі про банкрутство судовий збір вправляється за ставкою, визначеною підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме 1 розмір мінімальної заробітної плати. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року № 01-06/2093/15 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про судовий збір" (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року № 484-VIII).

Колегією суддів встановлено, що скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року, прийнята за наслідками розгляду заяви КП «Київський птахокомбінат» про порушення провадження у справі, за яку ініціюючим кредитором було сплачено 6090,00 грн. судового збору, а відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у сумі 6699,00 грн. (6090,00х110%).

Проте, з додатків до апеляційної скарги, а саме квитанції від 29.01.2016 року вбачається, що скаржником сплачено судовий збір у розмірі 689,00 грн., тобто у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, в силу п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 53, 86, 91, 93 та п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання апеляційної скарги, відмовити.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.08.2014 року у справі № 910/15007/14 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков