КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 910/28300/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Ковтун Т.О. - представник

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 15.12.2015р.

у справі № 910/28300/15 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про розірвання договору, виселення, демонтаж тимчасової конструкції (кіоска) та стягнення 122 886, 32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2015р. у справі № 910/28300/15 позовні вимоги задоволено повністю, виселено Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 з нерухомого майна визначених тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21,9 кв.м.; зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21,9 кв.м.

На підставі рішення суду з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" 122 886 грн. 32 коп. заборгованості, 16 627 грн. 07 коп. пені, 922 грн. 49 коп. 3% річних, а також 4872 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, непоне з»ясування обставин справи.

За твердженнями скаржника Комунальне підприємство "Київський метрополітен" не є належним позивачем у даній справі, оскільки належними позивачами за позовом, що стосується питань оренди нерухомого майна територіальної громади міста Києва може виступати або сама Київська міська рада - як власник зазначеного майна, або Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради - як орган, наділений власником повноваженнями бути орендодавцем зазначеного майна та здійснювати повноваження щодо розпорядження і управління зазначеним майном.

Також, відповідач наголосив на тому, що йому aні від позивача, aні від власника орендованого приміщення, aні від Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради не надходили листи щодо відмови у продовженні дії договору, тому Договір оренди був продовжений. Крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем листа № 433 НЗК від 20.10.2015, яким ніби-то відповідач повідомлявся про закінчення строку дії договору, відмову від продовження договору та вимоги звільнити приміщення.

Апелянт наголошує на тому, що судом не було прийнято до уваги, що відповідач був звільнений від сплати орендної плати у зв'язку з діями позивача по відключенню тимчасових споруд (кіосків) відповідача від електроживлення.

Позивач унеможливив використання орендованого майна за цільовим призначенням, враховуючи технічні характеристики майна та вид діяльності орендаря, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості самостійно відновити електропостачання, оскільки відповідач не є ні споживачем, ні субспоживачем за договором постачання електричної енергії, а також не є власником електромереж.

В судове засідання представник відповідача не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, який були належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов"язковою судом апеляційної інстанції, а участь, в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

17.10.11 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Орендар) укладено договір оренди № 234-У(ор)-11.

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору орендодавець на підставі рішення Київради від 27.05.2010 № 822/4260 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину простору між входами -виходами вестибюлів станції, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроекг", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 1.2. догвоору сторони погодили, що цей договір визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування орендарем об'єктом оренди.

Об'єктом оренди є частина простору між входами - виходами вестибюлів станції, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", загальною площею 21,9 кв.м., згідно з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору ( п.2.1.)

Відповідно до п. 2.2 договору вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим 10.01.2008 звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 28.02.11р. становить 281 950,00 грн.

Згідно з п. 2.4 договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

Сторони договору погодили, що за користування об'єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 27.05.10 № 822/4260 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28 вересня 2006 року № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить: 536,43 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому станом на липень 2011 року складає 11 747,92 грн. без пдв (п. 3.1.).

Відповідно до п. 3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається у урахуванням індексу інфляції за поточний місяць. Додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою податок на додану вартість у розмірах та в порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до п. 3.5 договору оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання- передачі про повернення об'єкта оренди орендодавцеві

Відповідно до п. 3.6 договору оренди орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 4.1 договору орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. У разі непідписання акта приймання-передачі в силу вступає рішення Київради.

Акт приймання-передачі нерухомого майна сторонами за договору було підписано та скріплено печатками 01.11.2011.

Відповідно до п. 4.2 договору оренди орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і повному обсязі.

Відповідно до п. 9.1 договору оренди цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 27.05.10 року № 822/4260 діє з 17.10.2011 року до 16.10.2013 року

На виконання умов даного Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування частину станції метро «Чернігівська» ( простори між входами-виходами вестибюлів), визначені тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) заг. Площею 21, 9 кв.м., про що складено Акт приймання-передачі майна в оренду від 01.11.2011 ( а.с. 18).

17.10.11 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 підписано додаткову угоду № 1 до договору про оренди № 234-У(ор)-11 від 17.10.11р. (надалі - Додаткова угода № 1).

Враховуючи норми ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та відсутність заяв будь-якої зі сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, суд дійшов висновку, що Договір продовжувався на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені ним, та є діючим на даний час.

20.10.15р. позивач надіслав відповідачу рекомендований лист № 433-НЗК, в якому повідомив про закінчення строку дії договору 16.10.2015, відмову від продовження договору та вимагав звільнити об'єкт оренди, повернувши його за актом приймання передачі.

Зазначений лист відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Отже, судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що позивачем було своєчасно повідомлено відповідача про припинення терміну дії Договору та відмову від його продовження.

Крім того, положення пункту 9.3. Договору оренди містять умови, що ставлять процедуру продовження дії цього договору в залежність від наявності прийнятого Київською міською радою рішення, тобто, виключають його автоматичну пролонгацію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.10.2015 по справі № 910/193/15-г).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №234-У(Ор)-11 від 17.10.2011 припинив свою дію з 16.10.2015.

Позивачем заявляється до стягнення заборгованість за договором з орендної плати в сумі 122 886,32 грн. за період з квітня 2015 по жовтень 2015, що фактично є орендною платою більш ніж за чотири місяці.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, які покладені в обґрунтування позовних вимог. При цьому у матеріалах справи відсутні докази, що між сторонами існує спір або розбіжності щодо обсягів та/або якості наданих відповідачу передбачених умовами договору послуг у вищевказаний період.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендар зобов'язаний вносити орендні та інші передбачені Договором платежі своєчасно та в повному обсязі (ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених вимог про стягнення заборгованості у розмірі 122 886,32 грн., колегія приходить до висновку, що вони є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 16 627,07 грн. пені, 922, 49 грн. 3 % річних

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, в силу ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.6.2. договору оренди сторонами погоджено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Враховуючи вищенаведене, колегія приходить до висновку, що вимога позивача по стягненню 16 627,07грн. пені та 922,49 грн. 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Судом встановлено порушення відповідачем ст. 10 вказаного Закону умов Договору, а саме: несвоєчасне та неповне внесення орендної плати з урахуванням її індексації (понад 6 місяців).

Умови п. 9.7 Договору надають кожній зі сторін право розірвати Договір у випадку невиконання його умов.

За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Матеріалами справи підтверджуєтсья допущення відповідачем істотного порушення умов договору, що виявилось у неповному та несвоєчасному внесенні понад вищеописаних чотирьої місяців орендної плати у встановлені цим договором строки та розмірі, внаслідок чого позивач значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладенні договору, а саме своєчасного та в повному обсязі отримання орендної плати по договору.

Істотність порушення умов договору вбачається у строках та у розмірах допущених відповідачем прострочень з внесення орендної плати (понад 4 місяців), та у її розмірі - 122 886,32 грн., оскільки орендна плата вносилась, то частково і у значно меншому розмірі.

Відповідності до ст. 785 ЦК України, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умов договору відповідач був зобов'язаний повернути орендоване майно з оренди, відновивши його до того стану, у якому майно було отримано (розділ 7 Договору). Відповідач оредоване майно не повернув, а отже вимоги про виселення відповідача з орендованого за договором майна про зобов'язання демонтувати розміщені там конструкції також визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставність доводів відповідача в частині того, що КП "Київський метрополітен" є неналежним позивачем у даній справі (які сторона обґрунтовує тим, що у вказаної особи відсутнє право на розпорядження комунальним майном територіальної громади міста, зокрема, повноваження на укладення договорів оренди такого майна, тощо), враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Так, на підставі Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 98 від 23.04.2003 за Комунальним підприємством "Київський метрополітен" на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі, підземний перехід станції метро "Мінська" (додаток № 2 до зазначеного наказу).

Пунктом 5.2 Статуту КП "Київський метрополітен" передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

При цьому, як уже зазначалося вище, спірний Договір було укладено на підставі рішення Київради від 28.12.2010 №517/5329, в якому була пряма вказівка саме КП "Київський метрополітен", як орендодавцю, укласти договір оренди вказаного об'єкта з відповідачем

Правомірність дій КП "Київський метрополітен" та визначення його повноважень, як орендодавця спірного майна, також підтверджується Порядком передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженим рішенням КМР від 28.09.2006 № 34/91, який був чинним на момент укладення договору оренди.

На момент припинення договору оренди у жовтні 2014 року було чинне Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням КМР від 22.09.2011 №34/6250, яким також передбачалося, що орендодавцями нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління, є саме комунальні підприємства, установи та організації.

До того ж, на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі (а також на час ухвалення цієї постанови) діяло та є чинним Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням КМР від 21.04.2015 №415/1280, яким також передбачені повноваження комунальних підприємств бути орендодавцями майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання (з усіма правами сторони договору оренди, в тому числі право на розірвання договору в судовому порядку та пред'явлення вимог про виселення).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 80, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2015р. у справі № 910/28300/15 залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2015р. у справі № 910/28300/15 залишено без змін.

Матеріали справи № 910/28300/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська