ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа №909/868/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - Клименко Н.С.

від відповідача (скаржника) - Чежегов Є.М.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», б/н від 22 грудня 2015 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року (підписане 26.10.2015 року), cуддя Ткаченко І.В.

у справі №909/868/15

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект», м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», м. Івано-Франківськ

про стягнення 95797,36 грн. - неустойки за договором поставки

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» 95797,36 грн. - неустойки (штраф, пеня), у зв'язку із порушенням відповідачем строків поставки товару за договором поставки.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року по справі №909/868/15 позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» задоволено частково: присуджено до стягнення на користь останнього з Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» 95797,03 грн. - неустойки. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач порушив строки поставки продукції за укладеним між сторонами договором поставки №53-129-01-14-00096 від 11 квітня 2014 року, з огляду на що, враховуючи умови п.7.2 вказаного договору, наявні правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання ним своїх зобов'язань.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року по справі №909/868/15 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем здійснено нарахування неустойки на суму, що є податком на додану вартість (ПДВ) та посилаючись на п.188.1 ст.188 ПК України, вказує, що суми неустойки не включаються до складу договірної (контрактної) вартості, відтак, не відноситься до бази оподаткування операцій з постачання товарів/послуг. Крім того, вказує, що з метою врегулювання питання щодо термінів поставки товару, звертався до позивача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору поставки, якою змінити терміни постачання продукції до 30.11.2014 року, проте, відповіді від позивача так і не отримав. При цьому, порушення строків поставки товару не залежало від волі відповідача, а зумовлювалось загостренням відносин з Російською Федерацією та обмеження торгівельних операцій з Україною.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року склад судової колегії у справі №909/868/15 змінено: замість судді Кравчук Н.М. введено суддю Бонк Т.Б.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року по справі №909/868/15 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без з мін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 05.02.2016 року). Зокрема, вказував, що товар за укладеним між сторонами договором поставки не був державним замовленням та постачався за рахунок власних коштів позивача, а не за рахунок коштів Державного бюджету України, з огляду на що, вважає помилковим посилання скаржника на положення ч.7 ст.181 ГК України. Крім того, зазначав, що відповідачем документально не підтверджено існування об'єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку поставки товару.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, в тому числі і скаржника, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2014 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (в тексті договору - покупець) та Публічним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (в тексті договору - постачальник) укладено договір поставки №53-129-01-14-00096, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити трубопровідну арматуру власного виробництва для ВП «Рівненська АЕС», ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», покупець - в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п.п.3.1, 3.2 Договору сума останнього становить 1999010,52 грн., у тому числі ПДВ 20% - 333168,42 грн. Ціна на кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікаціях.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що строк поставки продукції зазначається у специфікаціях. Допускається дострокова поставка та поставка продукції партіями.

Відповідно до п.5.4 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Приймання продукції здійснюється покупцем (вантажоодержувачем) на складі останнього у відповідності до супровідних документів (п.5.7 Договору).

У пункті 6.3 Договору передбачено обов'язки постачальника, серед яких, і забезпечення поставки продукції у строки, встановлені договором.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки продукції постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Відповідно до п.10.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2015 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку.

Специфікації, додаткові угоди та додатки до договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу за умови укладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами і скріплення печатками обох сторін (п.12.1 Договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору, відповідач поставив позивачу продукцію, що передбачена у специфікації №1 та специфікації №2, що підтверджується видатковими накладними (№206 від 02.09.2014 року, №243 від 17.10.2014 року та №245 від 20.10.2014 року), а також актами приймання-передачі (№2/948/68 від 11.09.2014 року, №2/948/77 від 28.10.2014 року та №041-25/24 від 10.11.2014 року).

Відповідно до даних, що містяться у специфікації №1, термін поставки продукції, передбаченої пунктами 1,3,7 зазначено липень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив поставку продукції, передбаченої пунктами 1,7 специфікації №1 - лише 02 вересня 2014 року, що підтверджується видатковою накладною №206 від 02.09.2014 року, а продукції, передбаченої пунктом 3 специфікації №1 - 17 жовтня 2014 року, що підтверджується видатковою накладною №243 від 17.10.2014 року.

Крім того, відповідно до специфікації №2 термін поставки продукції, передбаченої пунктами 5,6 зазначено вересень 2014 року, однак, така продукція поставлена позивачу лише 20 жовтня 2014 року, що підтверджується видатковою накладною №245 від 20.10.2014 року.

Враховуючи порушення відповідачем строку поставки продукції, позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки (пені та штрафу), нарахованої на підставі п.7.2 Договору, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо поставки товару в строк, встановлений у специфікаціях. Однак, зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення.

У зв'язку з наведеним, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» 95797,36 грн. - неустойки (штраф, пеня), у зв'язку із порушенням відповідачем строків поставки товару за договором поставки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Умовами договору №53-129-01-14-00096 від 11.04.2014 року (п.5.1) встановлено, що строк поставки продукції зазначається у специфікаціях.

Судом встановлено, що відповідач здійснив поставку продукції позивачу із порушенням строків, визначених у специфікаціях №1 та №2, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем.

В силу положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Поряд з тим, згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Так, у пункті 7.2 Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки продукції постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що при розрахунку пені за порушення строку поставки товару, передбаченого п.3 специфікації №1, позивач допустив арифметичну помилку (замість 23341,49 грн. зазначив 23341,78 грн.), та у розрахунку пені за порушення строку поставки товару, передбаченого п.7 специфікації №1 помилково зазначив 1422,40 грн. замість 1422,36 грн.

Враховуючи наведені вище положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору поставки, зважаючи на доведеність факту поставки відповідачем товару з порушенням строків, передбачених специфікаціями до договору, колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 95797,03 грн. підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на повідомлення позивача про затримання поставки товару, оскільки, ним не обґрунтовано належними та допустимими доказами існування будь-яких об'єктивних обставин, що слугували підставою порушення строків поставки.

Згідно з п.п.8.1, 8.3 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Виникнення обставин непереборної сили та строк їх дії підтверджується висновком Торгово-Промислової Палати України чи іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом.

В матеріалах справи зазначені вище документи відсутні, а доводи скаржника зводяться лише до посилань на загострення відносин з Російською Федерацією.

В силу положень ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає доводи скаржника про неможливість вчасного виконання зобов'язання такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на невірний розрахунок суми неустойки, з підстави, що така нарахована в тому числі і на податок на додану вартість. Слід зазначити, що у п.7.2 Договору сторони погодили, що постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення та штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції, при цьому, положення договору не містять умови щодо нарахування неустойки, виходячи з вартості не поставленої в строк продукції без урахування суми, що становить розмір податку на додану вартість.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи все наведене вище, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» 95797,03 грн. - неустойки, у зв'язку з порушенням відповідачем строків поставки товару.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року по справі №909/868/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №909/868/15 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 12.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.