ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 рокуСправа № 912/205/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/205/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ - маркет", смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-Новобуд", м. Кіровоград

про стягнення 124 412,44 грн.

Представники :

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 07/09/15-1 від 07.09.2015 р.

від відповідача - участі не брали.

Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ - маркет" (далі - ТОВ "АТБ - маркет") звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-Новобуд" (далі - ТОВ "Кіровоград-Новобуд") заборгованості в сумі 124 412,44 грн., з яких: 91 692,05 грн. - компенсація витрат за спожиту електроенергію, 29 881,80 грн. - втрати від інфляції, 2 604,15 грн. - 3 проценти річних, 218,24 грн. - компенсація витрат за послуги з водопостачання та водовідведення.

У судовому засіданні 11.02.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач участі в судовому засіданні не брав, вимог суду не виконав, письмових заперечень або будь-яких пояснень по суті спору до суду не подав.

05.02.2016 р. поштовий конверт, яким на адресу відповідача, вказану позивачем у позовній заяві (25014, м. Кіровоград, вул. Заміська, 3А) направлялась ухвала суду від 25.01.2016 р. про порушення провадження у даній справі, повернувся із відміткою установи поштового зв'язку: "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 131-132 том 1).

Місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Як вбачається з п.п. 3.9.1., 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами та доповненнями), за змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки господарським судом дотримано вимог процесуального закону щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявка відповідача не перешкоджає розгляду даного спору по суті, господарський суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника ТОВ "Кіровоград-Новобуд".

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

На підставі договору суборенди нерухомості № 54220 від 01.12.2012 р., укладеного між ТОВ "АТБ - маркет" як суборендарем та товариством з обмеженою відповідальністю "Ремторгснаб" як орендодавцем, у відповідності до якого орендодавець передав позивачу в суборенду нежитлове приміщення загальною площею 578,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, пр. Правди, 11/31, яке належить орендодавцю на праві користування згідно договору суборенди з ТОВ "АТБ-Торгстрой" № 492-2012-Нм/т від 01.12.2012 р. (а.с. 6-14 том 2).

На виконання п. 3.4. договору суборенди нерухомості № 54220 від 01.12.2012 р., ТОВ "АТБ - маркет" укладено договір про постачання електричної енергії № 190М від 31.10.2012 р. та договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 34а від 01.04.2013 р. з підприємствами - виконавцями відповідних послуг (а.с. 15-37 том 2).

В подальшому, як вбачається з пояснень представника позивача, 08.07.2013 р. між ТОВ "АТБ-Торгстрой" та ТОВ "Кіровоград-Новобуд" договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: м. Кіровоград, пр. Правди, 11/31, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 239-240 том 1).

Оскільки договір про постачання електричної енергії № 190М від 31.10.2012 р. та договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 34а від 01.04.2013 р., укладені позивачем з підприємствами - виконавцями відповідних послуг, розірвані не були, 09.07.2013 р. між позивачем (Сторона 1) та відповідачем (Сторона 2) укладено договір про відшкодування витрат на водопостачання та водовідведення № 1 (далі - Договір 1, а.с. 141 - 143 том 1).

Пунктом 1 Договору 1 визначено, що Сторона 1 на постійній основі, без будь-яких обмежень, крім як встановлених даним Договором, надає Стороні 2 послуги водопостачання та водовідведення Сторони 1, а Сторона 2, в свою чергу, зобов'язується своєчасно і в повному обсязі компенсувати витрати Сторони 1 за надані послуги на умовах і в порядку, визначених Договором.

У розділі 3 Договору 1 сторони погодили ціну і порядок компенсації.

Так, згідно п.п. 3.1.-3.4. Договору, відшкодування витрат Сторони 1 за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюється Стороною 2 в розмірі та порядку, що визначені даним Договором; відшкодування витрат Сторони 1 здійснюється Стороною 2 на підставі тарифів, затверджених чинними нормативно-правовими актами України., витрати, тарифи по яким не встановлені нормативно-правовими актами України, відшкодовуються виходячи з фактичних витрат, згідно показників встановлених засобів обліку водоспоживання Сторони 2; під звітним періодом в Договорі розуміється один календарний місяць, в якому надавались відповідні послуги; розмір відшкодування за послуги водопостачання та водовідведення визначається за формулою: сума компенсації = тариф* кількість води/стоків за місця (фактичне споживання, згідно показників приладу обліку Сторони 2); строк проведення відшкодування - на протязі 10 днів з моменту отримання рахунку Стороною 2. Сторони складають акт виконаних робіт із зазначенням фактичної вартості наданих послуг.

Договір 1 вступає в силу з моменту підписання і діє на протязі 1 року; у випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово на заявить про намір його розірвати, Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій не має обмежень.

Крім того, 09.07.2013 р. між ТОВ "АТБ - маркет" (Сторона 1) та ТОВ "Кіровоград-Новобуд" (Сторона 2) укладено договір про відшкодування витрат за використану електроенергію № 2 (далі - Договір 2, а.с. 138 - 140 том 1), у відповідності до якого Сторона 1 зобов'язалась надавати Стороні 2 можливість користуватися необхідними для здійснення діяльності електромережами, а Сторона 2 зобов'язалась своєчасно компенсувати витрати за використану електроенергію згідно показників приладів обліку по діючим на той момент тарифам за адресою: м. Кіровоград, пр-т Правди, 11/31 (п. 1.1. Договору 2).

У п. 3.1. Договору 2 сторони визначили, що Сторона 2 здійснює компенсацію вартості за фактично використану електроенергію згідно показників приладів обліку Стороні 1 на підставі рахунків.

Згідно п.п. 6.1., 6.2. Договору 2, даний Договір вступає в силу з моменту підписання та діє на протязі 1 року; у випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не заявить про намір його розірвати, Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій не має обмежень.

Договір 1 та Договір 2 підписані повноважними представниками позивача та відповідача, скріплені круглими печатками сторін.

Укладені між сторонами Договір 1 та Договір 2 за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, відносини за якими регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з фактичних обставин справи, Обласним комунальним виробничим підприємством "Дніпро-Кіровоград" були надані позивачу акти виконання робіт, за якими загальна вартість послуг з водопостачання та водовідведення, спожитих відповідачем у жовтні - грудні 2013 р. становить 277,57 грн., які були сплачені позивачем постачальній організації в повному обсязі (а.с. 38-43 том 2).

Однак, послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 277,57 грн. компенсовані відповідачем лише частково в сумі 59,33 грн.

За таких обставин, стверджує позивач, за відповідачем рахується заборгованість за Договором 1 в сумі 218,24 грн. (277,57 грн. - 59,33 грн. = 218,24 грн.).

За даними рахунків (разом із розшифровками нарахувань та актів про використану електричну енергію, які були надані позивачеві публічним акціонерним товариством "Кіровоградобленерго", загальна кількість електричної енергії, яку спожив відповідач за період з липня 2013 р. по червень 2015 р. становить 95718 кВт на загальну суму 136 117,09 грн. (а.с. 146-217 том 1).

При цьому, невідповідність адреси в рахунках-фактурах, які були надані публічним акціонерним товариством "Кіровоградобленерго" Кіровоградський міський РЕМ, адресі об'єкта, зазначеній в Договорі, а саме пр. Перемоги, 11/13, тоді як правильно пр. Перемоги, 11/31, позивач пояснює технічною помилкою, наявність якої підтверджується, зокрема, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 239-240 том 1) та технічними умовами № 1316/13 (а.с. 241-242 том 1).

Позивачем сплачено енергопостачальній організації кошти за спожиту послугу, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 44 - 73 том 2) та виставлено відповідачу відповідні рахунки на відшкодування спожитої ТОВ "Кіровоград-Новобуд" електричної енергії (а.с. 211-238 том 1).

Однак, відповідач компенсував витрати за спожиту електроенергію лише частково, перерахувавши на рахунок позивача кошти в сумі 44 425,04 грн. (а.с. 74-75, 100-107 том 2).

Таким чином, заборгованість відповідача за Договором 2 складає 91 692,05 грн. (136 117,09 грн. - 44 425,04 грн. = 91 692,05 грн.).

Позивач звернувся до відповідача з претензією - вимогою № 3238 від 10.08.2015 р. про сплату заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, а також електроенергію (а.с. 144 -145 том 1), однак, відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив, у зв'язку з чим позивач, з метою захисту порушених прав та інтересів, звернувся до суду з даним позовом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При цьому, як зазначалось вище, сторони погодили, що :

- строк проведення відшкодування за Договором 1 - на протязі 10 днів з моменту отримання рахунку Стороною 2;

- за Договором 2 відповідач здійснює компенсацію вартості за фактично використану електроенергію згідно показників приладів обліку на підставі рахунків.

Як зазначає позивач, рахунки на оплату за Договором 1 та Договором 2 направлялись відповідачу щомісячно, що підтверджується реєстрами рекомендованої кореспонденції (а.с. 76 - 90 том 2).

Однак, зазначені реєстри рекомендованої кореспонденції не є належними доказами направлення відповідачу зазначених рахунків, в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки на містять опису документів, які направлялись на адресу відповідача.

Разом з цим, належним та допустимим доказом направлення відповідачу виставлених позивачем рахунків господарський суд вважає опис вкладення у цінний лист та відповідний фіскальний чек від 19.01.2016 р., що містить в своєму переліку, крім позовної заяви, копії претензією - вимогою № 3238 від 10.08.2015 р. та всіх перелічених вище рахунків - фактур (а.с. 9 том 1).

При цьому, при визначенні настання строку оплати заборгованості за Договором 1, господарський суд виходив з вимог п. 1 розділу ІІ Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 р. № 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень", за яким нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

При визначенні настання строку оплати заборгованості за Договором 2, господарський суд виходив з вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, за якою, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки згаданою ст. 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Таким чином, виставлені позивачем рахунків-фактур є вимогою в розумінні ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено Вищим господарським судом України в постанові пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

До того ж, господарський суд вважає, що про отримання відповідачем виставлених позивачем рахунків-фактур свідчить часткове погашення відповідачем заборгованості за Договором 2. При цьому, призначення платежу, вказане відповідачем при здійсненні часткової сплати заборгованості за Договором 2, містить посилання на виставлені позивачем рахунки (а.с. 74-75).

Господарським судом також враховано, що відповідачем не спростовано доводи позивача та встановлені господарським судом обставини в цій частині.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за Договором 1 в сумі 218,24 грн. та за Договором 2 в сумі 91 692,05 грн., загалом в розмірі 91 910,29 грн., а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 29 881,80 грн. втрат від інфляції та 2604,15 грн. 3% річних за Договором 2.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

На вимогу суду надавши письмові пояснення щодо граничного строку сплати відповідачем заборгованості за Договором 2, що взяті позивачем за основу при здійсненні розрахунків нарахованих сум процентів річних та втрат від інфляції (а.с. 12-13 том 1), позивач зазначив, що розрахунки зазначених нарахувань здійснювались від дат, які визначались наступним чином: дата складання реєстру поштової кореспонденції плюс 4-11 днів, в залежності від місяця, що позивач вважає цілком достатнім для вручення поштового відправлення (а.с. 134 том 1).

Господарський суд не може погодитись з такими доводами позивача, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів, які б містили зазначену в разрахунку позивачем дату отримання відповідачем виставлених позивачем рахунків за Договором 2, а отже, зазначеного позивачем в розрахунку періоду здійснення нарахування втрат від інфляції та 3% річних за Договором 2.

При цьому, господарський суд враховує, що належний доказ направлення на адресу відповідача копій рахунків-фактур за Договором 2 датується 19.01.2016 р., а отже виходить за межі періоду нарахування інфляційних втрат та відсотків річних, який зазначений позивачем у відповідних розрахунках: з 01.09.2014 р. по 15.01.2016 р. (а.с. 12-13 том 1).

Таким чином, вимоги позивача в цій частині є недоведеними та безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню, в їх задоволенні слід відмовити.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України господарський суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-Новобуд" (25014, м. Кіровоград, вул. Заміська, буд. 3А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ - маркет" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, 76, ) заборгованість в сумі 91 910,29 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,65 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Копію рішення направити відповідачу за адресою: 25014, м. Кіровоград, вул. Заміська, 3А.

Повне рішення складено 15.02.2016 року.

Суддя Л.С. Вавренюк