ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа № 911/5369/15

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/5369/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода», м. Кагарлик, Кагарлицький район

до Підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг у м. Броварах», м. Бровари

про стягнення 53770,43 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 01.12.2015;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Кондитерська фабрика «Лагода» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг» (далі-відповідач) про стягнення 53770,43 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 86/2013 від 12.11.2013 в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 32619,83 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховано 1630,99 грн. пені, 18377,47 грн. інфляційних втрат та 1142,14 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 18.12.2015 порушено провадження у справі № 911/5369/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 20.01.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було відкладено.

В судових засіданнях 20.01.2016 та 10.02.2016 представником позивача надані документі, витребувані судом та підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судові засідання 20.01.2016 та 10.02.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча відповідач належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал суду від 18.12.2015 та від 20.01.2016 щодо направлення їх копій відповідачу, а також наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу поштового відправлення. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Вимоги ухвал суду від 18.12.2015 та від 20.01.2016 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки № 86/2013 відповідно до умов п.п. 1.1, 1.3 якого, постачальник взяв на себе обовязок поставляти, а покупець в свою чергу зобовязався приймати та оплачувати товар, найменування, асортимент та ціна якого вказується у специфікації, яка є невідємною частиною цього договору.

Умовами п. 6.5 договору визначено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дня поставки товару за наявності рахунку постачальника та повного пакету документів, передбаченого умовами договору та законодавством. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Між сторонами погоджено, що зазначений договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2013 та до повного виконання сторонами прийнятих зобовязань. Якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону за 30 календарних днів до закінчення дії договору про припинення договірних відносин, останній вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.п.11.1, 11.2 договору).

Позивач, належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе, згідно з умовами договору зобовязання, поставивши відповідачу товар на загальну суму 275290,84 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи, у кількості 28 штук, видаткові накладні. Відповідні видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представниками позивача і відповідача та скріплені печатками юридичних осіб.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 242634,35 грн., вартість товару в сумі 32656,49 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Крім того, як зазначено позивачем, відповідачем здійснено часткове повернення товару на суму 36,66 грн., проте накладної на повернення товару відповідачем не надано, а відповідна операція відображена в наданих позивачем податкових накладних.

Таким чином, відповідачем залишена не сплаченою вартість товару в сумі 32619,83 грн.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 20.01.2016 та 10.02.2016 не зявився, письмових пояснень чи доказів оплати товару не надав, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 86/2013 від 12.11.2013 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 32619,83 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 18377,47 грн. інфляційних втрат та 1142,14 грн. 3% річних, нараховані на суму заборгованості за період з 03.09.2014 по 03.11.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом, здійснено перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи, що розрахунок позивача, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, суд приходить до висновку про задоволення зазначених вимог.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару, позивач, на підставі підпункту 1.6 Додаткової угоди № 1 від 12.11.2013 до Договору поставки № 86/2013 від 12.11.2013, просить суд стягнути з відповідача 1630,99 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості за період з 03.09.2014 по 03.11.2015.

Умовами п. 1.6 Додаткової угоди № 1 від 12.11.2013 до Договору поставки № 86/2013 від 12.11.2013 визначено, що за порушення терміну оплати за поставлений товар, передбачений умовами договору, покупець на вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу, але не більше 5 % вартості несплаченого товару.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем в період з 03.09.2014 по 03.11.2015 нарахована пеня в сумі 16936,41 грн. Проте, відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди № 1 від 12.11.2013, пеня не може перевищувати 5 % вартості несплаченого товару, тому позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1630,99 грн. (32619,83 грн. Х 5 %), що є обґрунтованим, а отже зазначена вимога про стягнення з відповідача 1630,99 грн. пені підлягає задоволенню.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг у м. Броварах» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Кутузова, 127, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» (09200, Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 99, ) 32 619 (тридцять дві тисячі шістсот девятнадцять) грн. 83 коп. заборгованості, 18 377 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 47 коп. інфляційних втрат, 1 142 (одну тисячу сто сорок дві) грн. 14 коп. 3 % річних, 1 630 (одну тисячу шістсот тридцять) грн. 99 коп. пені та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 15.02.2016

Суддя О.О. Христенко