номер провадження справи 30/178/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 Справа № 908/6002/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7)

до відповідача: Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50)

про стягнення 56854,89 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 19/0024 від 04.01.2016 р.;

від відповідача: не зявився;

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» з позовною заявою про стягнення з Філії «Василівська дорожньо-експлуатаційної дільниця» Державного підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованості за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-61208 від 10.12.2012 р. в розмірі 56854,89 грн., в т.ч.: 42435,53 грн. основного боргу, 11663,38 грн. пені, 2079,34 грн. суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 676,64 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що поставлений позивачем на виконання умов договору природній газ за період: квітень 2015 р., відповідачем не оплачений в повному обсязі, що призвело до утворення у останнього заборгованості перед позивачем в сумі 42435,53 грн. Вказує на те, що невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді пені та інших передбачених законом та договором санкцій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.12.2015 р. порушено провадження у справі № 908/6002/15, присвоєно справі номер провадження № 30/178/15, розгляд якої призначено на 12.01.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи.

24.12.2015 р. канцелярією господарського суду отримано письмові пояснення позивача від 23.12.2015 (вих. № 119/14043), в яких позивач підтверджує про відсутність в провадженні господарських судів справи зі спору між тими ж сторонами та про той же предмет спору, а також просить суд допустити заміну первісного відповідача на належного відповідача - Дочірнє підприємство «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2016 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав до матеріалів справи копію двосторонньо підписаного та скріпленого печатками підприємств акта звірки взаєморозрахунків між сторонами (оригінал якого оглянуто у судовому засіданні) та довідку за підписом головного бухгалтера підприємства про стан заборгованості відповідача станом на час розгляду справи.

Ухвалою від 12.01.2016 р. клопотання позивача задоволено, на підставі ст. 24 ГПК України, здійснено заміну первісного відповідача Філію «Василівська дорожньо експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», належним відповідачем - Дочірнім підприємством «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Розгляд справи відкладено до 03.02.2016 р., зобовязано позивача надіслати копію позовної заяви та доданих до неї документів на адресу належного відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з урахуванням наданих додаткових пояснень, згідно з яким позивач уточнює прохальну частину позову, просить стягнути з ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» () 42435,53 грн. основного боргу, 11663,38 грн. пені, 2079,34 грн. інфляційних втрат та 676,64 грн. 3% річних, всього 56854,89 грн.

Також, до матеріалів справи позивачем надано довідку № 17/0646 від 20.01.2016 р. за підписом голови правління ПАТ «Запоріжгаз» та головного бухгалтера підприємства, згідно з явкою станом на 20.01.2016 р. дебіторська заборгованість відповідача не змінилася та становить 42435,53 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом не зявився. Про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвалу господарського суду від 12.01.2016 р. було направлено на адресу відповідача: 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, що співпадає з відомостями Спеціального витягу з ЄДР від 12.01.2016 р. Направлена на адресу відповідача кореспонденція до канцелярії господарського суду не поверталася. Отже, про час та місце слухання даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.02.2016 р. справу розглянуто за наявними матеріалами в межах встановленого строку, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

10.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз (Постачальником, позивачем у справі) та Філією «Василівська дорожньо-експлуатаційної дільниця» Державного підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Споживачем, філією відповідача у справі) укладено Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-61208 (надалі Договір), за умовами якого Постачальник зобовязався постачати природний газ (далі газ) Споживачу в обсягу і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач зобовязався оплатити Постачальнику вартість газу і наданих послуг в розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.6 Договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаними сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з постачальником (п. 2.9 Договору).

Пунктом 4.6 Договору встановлено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем в розмірі 100%-ої попередньої оплати авансовими платежами за 5 (пять) банківських днів до початку місяця, із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати, відповідно до Додатку 2 до Договору.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу на розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Споживача на його письмову вимогу. У разі збільшення підтвердження обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому договором порядку.

Згідно із п. 4.9 Договору, звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати предявлення вимоги однієї із сторін.

Відповідно до п. 5.3.3 Договору, споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість поставленого газу, визначену розділом 4 на умовах та в обсягах, визначених Договором.

З матеріалів справи вбачається, що за період - квітень 2015 р. позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 65751,90 грн. (з ПДВ), що підтверджується двосторонньо підписаним актом прийому-передачі природного газу №ЗП000007696 від 30.04.2015 р. (арк. справи 19).

Згідно з платіжними дорученнями № 15 від 14.04.2015 р. на суму 9697,92 грн. та № 42 від 24.04.2015 р. на суму 10000,00 грн. відповідачем частково сплачено вартість природного газу на загальну суму 19697,92 грн. За доводами позивача, заборгованість відповідача перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз станом на час розгляду справи складає 42435,53 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (з урахуванням задоволеної судом заяви про заміну відповідача) заборгованості за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-61208 від 10.12.2012 р. в розмірі 56854,89 грн., в т.ч.: 42435,53 грн. основного боргу, 11663,38 грн. пені, 2079,34 грн. інфляційних втрат та 676,64 грн. 3% річних, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного ними Договору, який породив взаємні обовязки: обовязком позивача стало постачання відповідачу природного газу, а обовязком відповідача прийняття природного газу і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з долученої до справи копії Акту прийому-передачі природного газу №ЗП000007696 від 30.04.2015 р., позивач на виконання своїх договірних зобовязань у квітні 2015 р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 65751,90 грн. (з ПДВ).

Як вже зазначалось вище, сторони узгодили в п. 4.6 Договору, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем в розмірі 100%-ої попередньої оплати авансовими платежами за 5 (пять) банківських днів до початку місяця, із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати, відповідно до Додатку 2 до Договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У відповідності до п. 5.3.3 Договору відповідач зобовязаний оплачувати позивачу вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманого газу у спірний період, всупереч умов Договору та вимог закону, виконав лише частково - в сумі 19697,92 грн.

Також, суд приймає до уваги, що згідно з підписаним сторонами та скріпленим печатками сторін актом звірки взаєморозрахунків станом на 17.07.2015 р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні 12.01.2016 р. (копія наявна у матеріалах справи), з урахуванням часткової оплати у розрахунковий період та переплати у попередньому періоді в сумі 3618,45 грн., заборгованість відповідача за Договором перед позивачем становить 42435,53 грн.

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Доказів оплати решти боргу в сумі 42435,53 грн., відповідачем суду надано не було.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань в частині оплати отриманого природного газу та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 42435,53 грн., а тому задовольняє її у повному обсязі.

Крім того, в звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості постачання природного газу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 11663,38 грн. пені, 676,64 грн. 3% річних та 2079,34 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення пені заявлені позивачем на підставі п. 6.2.2 Договору у разі порушення споживачем строків оплати передбачених розділом 4 Договору зі Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за період на який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат заявлено обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство за період з 11.05.2015 р. по 08.11.2015 р. на суму простроченої заборгованості 42435,53 грн., суд дійшов до висновку, що він є вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 11663,38 грн. пені.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов до висновку, що за заявлений позивачем період (11.05.2015 р. по 08.11.2015 р.) сума 3% річних становить 634,79 грн., тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 634,79 грн. 3% річних, в решті суми (41,85 грн.) суд відмовляє, як заявленій необґрунтовано.

Відносно заявленої до стягнення суми 2079,34 грн. втрат від інфляції суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 2079,34 грн. інфляційних втрат за період травень, червень, вересень 2015 року. При цьому період липень, серпень 2015 р. позивачем із розрахунку виключено.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що правильною сумою до стягнення інфляційних втрат є сума в розмірі 1310,31 грн., виходячи з наступного.

Суд виходив з того, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена в п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Позивач у своїх розрахунках включає період прострочення травень, червень, вересень 2015 р., в якому має місце інфляція, проте, виключення з періоду розрахунку місяців - липень та серпень 2015, в яких показник індексу інфляції менше одиниці (дефляція) не відповідає нормам чинного законодавства.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме: в сумі 1310,31 грн., в решті заявленої суми (769,03 грн.) суд відмовляє через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав. Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобовязань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-61208 від 10.12.2012 р. щодо оплати переданого від позивача природного газу.

В даному випадку, позивачем доведено частково, а відповідачем не спростовано обґрунтованість та правомірність заявлених вимог про стягнення основного боргу, а також передбачених законом санкцій.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 42435,53 грн. основного боргу, 11663,38 грн. пені, 1310,31 грн. інфляційних втрат та 634,79 грн. 3% річних. В решті заявлених позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (м. Запоріжжя) до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (м. Запоріжжя) задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ) 42435 (сорок дві тисячі чотириста тридцять пять) грн. 53 коп. основного боргу, 11663 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 38 коп. пені, 1310 (одна тисяча триста десять) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 634 (шістсот тридцять чотири) грн. 79 коп. - 3% річних та 1200 (одна тисяча двісті) грн. 63 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Суддя Л.П.Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 04.02.2015 р.