ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа № 911/5171/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

та Фермерського господарства «Прибужське»

про стягнення 13094,03 грн.

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. б/н від 16.12.2015 р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі позивач, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі відповідач-1, ТОВ «ПК Трейдсервісгруп») та Фермерського господарства «Прибужське» (далі відповідач-2, ФГ «Прибужське») про стягнення 1714,36 грн., з яких - 349,39 грн. пені, 955,47 грн. інфляційних втрат та 409,50 грн. 36% річних, нарахованих внаслідок несвоєчасного виконання рішення господарського суду Київської області.

Розгляд справи відкладався.

22.12.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було подано заяву № 22-4/12 від 22.12.2015 р., відповідно до якої позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів 681,60 грн. пені, стягнути з відповідача-2 4020,48 грн. 36% річних та 4014,01 грн. інфляційних втрат, пропорційно стягнути з відповідачів судовий збір.

21.01.2016 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було подано клопотання про продовження строку вирішення спору у даній справі на 15 днів понад строк, встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.01.2016 р. було продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

29.01.2016 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було подано заяву № 29-7/01 від 29.01.2016 р. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 1000,00 грн. пені, стягнути з відповідача-2 3952,59 грн. пені, 4110,54 грн. 36% річних та 4030,90 грн. інфляційних втрат, пропорційно стягнути з відповідачів витрати зі сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви № 29-7/01 від 29.01.2016 р. про збільшення розміру позовних вимог, а саме - про солідарне стягнення з відповідачів 1000,00 грн. пені, стягнення з відповідача-2 3952,59 грн. пені, 4110,54 грн. 36% річних та 4030,90 грн. інфляційних втрат, а також про пропорційне стягнення з відповідачів витрат зі сплати судового збору.

04.02.2016 р. до господарського суду Київської області від ФГ «Прибужське» засобами електронного звязку надійшов відзив № 06/02/16 від 03.02.2016 р., відповідно до якого відповідач-2 зазначив, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем-2 грунтуються на укладеній між ними 24.06.2014 р. угоді № 24-06-2014 про добровільне виконання відповідачем-2 рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14. Згідно угоди № 24-06-2014 від 24.06.2014 р. відповідач-2 платіжними дорученнями від 11 та 31 липня 2014 року перерахував на розрахунковий рахунок позивача відповідно 5000,00 грн. та 45000,00 грн., при цьому порушивши строк оплати згідно угоди на один день, що не заперечується відповідачем-2 та підтверджується наданими позивачем доказами. Заборгованість по зазначеній угоді № 24-06-2014 від 24.06.2014 р. становить 8362,52 грн.

У звязку з неналежним виконанням угоди № 24-06-2014 від 24.06.2014 р., у липні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача-1 та відповідача-2 про стягнення солідарно з відповідачів 1000,00 грн. штрафу, 1827 грн. судового збору, 2000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та стягнення з відповідача-2 8362,52 грн. боргу та 13590,63 грн. штрафу. Рішенням господарського суду Київської області від 24.09.2015 р. у справі № 911/2894/15 позовні вимоги задоволено повністю.

13.10.2015 р. позивач (стягувач) звернувся із заявами № 13-1/19 та № 13-2/10 до ВДВС Ульяновського РУЮ Кіровоградської області про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказів господарського суду Київської області у справі № 911/2894/15 та стягнення з відповідача-2 (боржника) 4827,00 грн. та 21953,15 грн. У процесі примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 24.09.2015 р. у справі № 911/2894/15 (виконавче провадження № 49069894 від 20.10.2015 р.) відповідач-2 (боржник) платіжними дорученнями № 436 від 06.11.2015 р. та № 439 від 13.11.2015 р. перерахував на рахунок ВДВС Ульяновського РУЮ Кіровоградської області відповідно 2413,50 грн. та 24771,16 грн., а всього перераховано 27184,66 грн. У платіжному дорученні № 436 від 06.11.2015 р. в призначенні платежу зазначено «стягнення солідарно на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» штраф 500,00 грн., 913,50 грн. судового збору, 1000,00 грн. витрати на оплату послуг адвоката згідно ВП № 49069894 від 20.10.15». У платіжному дорученні № 439 від 13.11.2015 р. в призначенні платежу зазначено «стягнення на користь ТОВ «Компанія Ніко-Тайс» 21953,15 грн.; виконавчий збір 2678,01 грн.; витрати 140,00 грн. згідно наказу господарського суду Київської області від 12.10.2015 р. у справі № 911/2894/15».

Як зазначає позивач у заяві від 22.12.2015 р. про збільшення позовних вимог у справі № 911/5171/15 на його поточний рахунок у листопаді 2015 року: 20, 23 та 24 числа, надійшли грошові кошти на загальну суму 24366,65 грн., і це підтверджується наданими позивачем банківськими виписками. Саме ця сума складала загальний борг відповідача-2 згідно рішення господарського суду Київської області від 24.09.2015 р. у справі № 911/2894/15. Вказані суми позивачеві (стягувачу) були перераховані ВДВС Ульяновського РУЮ Кіровоградської області у процесі примусового виконання рішення господарського суду Київської області у справі № 911/2894/15 від 24.09.2015 р.

На переконання відповідача-2, у своїй заяві про збільшення позовних вимог позивач помилково визначає існування у відповідача-2 боргу станом на 22.12.2015 р. у розмірі 2413,50 грн., оскільки це сума боргу відповідача-1 згідно рішення господарського суду від 24.09.2015 р. у справі № 911/2894/15, яке відповідачем-2 було виконано у процесі виконавчого провадження.

У судовому засіданні 04.02.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви № 29-7/01 від 29.01.2016 р. про збільшення розміру позовних вимог; представники відповідачів у судове засідання не зявилися. Відповідач-1 відзиву на позов не надав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 04.02.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп та Фермерського господарства «Прибужське» про стягнення солідарно з відповідачів 7832,72 грн. 3% річних та стягнення з відповідача-2 пені у розмірі 45568,52 грн. та 15180,37 грн. інфляційної складової боргу, а загалом 68581,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за угодою № 02/07-12 від 02.07.2012 р. про зміну кредитора у зобовязанні та додатковою угодою до неї № 1 від 30.01.2013 р. до ТОВ Компанія Ніко-Тайс перейшло право вимоги до ФГ Прибужське щодо сплати пені, 3% річних та інфляційної складової боргу, що виникли в результаті неналежного виконання останнім умов договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 547-09-2008 від 10.09.2008 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Тридента Агро та Фермерським господарством Прибужське.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14 було стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп та Фермерського господарства Прибужське на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 7832,72 коп. 3% річних, 156,65 грн. судового збору, 571,05 грн. витрат на оплату послуг адвоката; стягнуто з ФГ Прибужське на користь ТОВ Компанія Ніко-Тайс 45568,52 грн. пені, 911,37 грн. 37 судового збору, 3322,21 грн. витрат на оплату послуг адвоката; в іншій частині позову відмовлено.

24.06.2014 р. між ТОВ Компанія Ніко-тайс та ФГ «Прибужське» була укладена угода № 24-06-2014 про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14 (угода), відповідно до п. 1 якої сторони підтверджують те, що станом на дату складення даної угоди заборгованість сторони-2 згідно рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі №911/1153/14 становить 58362,52 грн.

Згідно з п. 3 угоди, сума боргу сторони-2, котра підлягає прощенню (списанню) згідно рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14, в порядку ст. 605 ЦК України, становить 8362,52 грн.

Відповідно до п. 4 угоди, сума боргу сторони-2, котра підлягає прощенню (списанню) згідно рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14, в порядку ст. 605 ЦК України, становить 50000,00 грн.

Пунктом 5 угоди встановлено, що сторона-2 зобовязується сплатити суму, зазначену у пункті 4 даної угоди, на користь сторони-1 наступним чином: грошову суму в розмірі 5000,00 грн. в строк до 10.07.2014 р. включно; грошову суму в розмірі 45000,00 грн. в строк до 30.07.2014 р. включно.

Згідно з п. 8 угоди, сторони погодили, що зобовязання вважається виконаним в момент надходження грошових коштів на поточний рахунок сторони-1.

Відповідно до п. 10 угоди сторони також підтвердили те, що у випадку порушення строною-2 зобовязань згідно пункту 5 даного договору (неналежне, несвоєчасне та неповне виконання), сторона-2 зобовязується сплатити на користь сторони-1 грошову суму в повному обсязі, передбаченому пунктом 1 даної угоди.

Згідно з п. 13 угоди, за прострочення виконання зобовязання та/або порушення умов даної угоди, котрі передбачені даною угодою, сторона-2 зобовязана сплатити на користь сторони-1 штраф у розмірі 25% від суми, передбаченої пунктом 1 даної угоди, та пеню у розмірі 1% від суми, передбаченої у пункті 1 даної угоди, за кожен день прострочення.

Пунктом 14 угоди сторони передбачили, що згідно ст. 625 ЦК України сторони дійшли згоди, що сторона-2 у випадку прострочення оплати заборгованості за користування коштами сторони-1 сплачує на користь останньої 36% річних.

З метою забезпечення виконання зобовязання за угодою № 24-06-2014 про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14, між ТОВ Компанія Ніко-Тайс (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) було укладено договір поруки № 03-07-2014 від 03.07.2014 р. (договір поруки), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку фермерським господарством Прибужське (боржник) щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру штрафу у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно угоди № 24-06-2014 про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14 (основний договір).

Відповідно до п. 3.1 договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру штрафу у сумі 1000,00 грн.

Пунктом 4.1 договору поруки визначено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

ФГ «Прибужське» в порядку виконання умов угоди № 24-06-2014 від 24.06.2014 р. про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14 на поточний рахунок ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» були перераховані наступні кошти у вказані строки: 5000,00 грн. згідно банківської виписки від 11.07.2014 р., 45000,00 грн. згідно банківської виписки від 31.07.2014 р.

Таким чином, ФГ «Прибужське» було порушено умови угоди № 24-06-2014 від 24.06.2014 р. про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14, і зобовязання здійснити оплату заборгованості у сумі 8362,52 грн. виникло у ФГ «Прибужське» у звязку із фактом (настанням події) допущення порушення строку виконання пункту 5 угоди 10.07.2014 р. та 31.07.2014 р.

Зазначені обставини підтверджені рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/2894/15 від 24.09.2015 р., яким було задоволено позовні вимоги ТОВ Компанія Ніко-Тайс до ТОВ ПК Трейдсервісгруп та ФГ «Прибужське» про стягнення суми боргу та штрафу на підставі угоди № 24-06-2014 від 24.06.2014 р. про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14.

Відповідно до вимог ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 3 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Заборгованість згідно рішення господарського суду Київської області у справі № 911/2894/15 від 24.09.2015 р., яке набрало законної сили, у загальному розмірі 26780,15 грн. сплачено частково, а саме - на поточний рахунок позивача надійшли кошти, що підтверджується банківськими виписками, у тому числі - 20.11.2015 р. на суму 2109,50 грн., від 23.11.2015 р. на суму 2717,50 грн., від 24.11.2015 р. на суму 19539,65 грн.

Позивач звернувся до відповідача-2 із вимогою № 13-1/03 від 13.03.2015 р., яка була отримана відповідачем-2 16.03.2015 р., проте виконана не була.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України та ст. 599 ЦК України зобовязання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням, (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи те, що ні відповідач-2 в повному обсязі, ні відповідач-1, не сплатили заборгованість, що виникла за угодою № 24-06-2014 від 24.06.2014 р. про добровільне виконання рішення господарського суду Київської області від 12.06.2014 р. у справі № 911/1153/14, позивач і звернувся до господарського суду з даним позовом та просить суд про солідарне стягнення з відповідачів 1000,00 грн. пені, а також стягнення з відповідача-2 3952,59 грн. пені, 4110,54 грн. 36% річних та 4030,90 грн. інфляційних втрат

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначалося вище, згідно з п. 13 угоди за прострочення виконання зобовязання та/або порушення умов даної угоди, котрі передбачені даною угодою, сторона-2 зобовязана сплатити на користь сторони-1 пеню у розмірі 1% від суми, передбаченої у пункті 1 даної угоди, за кожен день прострочення.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що позивачем було визначено розмір пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, в сумі 4952,59 грн., у тому числі - за період з 14.06.2013 р. до 12.08.2013 р. на суму 22225,00 грн. в сумі 511,48 грн., з 13.08.2013 р. до 10.01.2014 р. на суму 22225,00 грн. в сумі 1195,28 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Поряд з цим, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій.

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, стягненню підлягає пеня в розмірі 1115,31 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
8362.5201.08.2014 - 12.11.201410412.5000 %0.068 %*595.69
8362.5213.11.2014 - 01.02.20158114.0000 %0.077 %*519.62
У звязку з викладеним, позовні вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення 36% річних та інфляційних втрат.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 14 угоди сторони передбачили, що згідно ст. 625 ЦК України сторони дійшли згоди, що сторона-2 у випадку прострочення оплати заборгованості за користування коштами сторони-1 сплачує на користь останньої 36% річних.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 36% річних вбачається, що позивачем було визначено розмір 36% річних у сумі 4110,54 грн., у тому числі - за період з 01.08.2014 р. до 23.11.2015 р. на суму 8362,52 грн. в сумі 3951,75 грн. та за період з 24.11.2015 р. до 29.01.2016 р. на суму 2413,50 грн. в сумі 158,79 грн.

Проте, 36% річних підлягають стягненню судом лише за період з 01.08.2014 р. до 23.11.2015 р. на суму 8362,52 грн. в сумі 3951,75 грн., оскільки 36% річних за період з 24.11.2015 р. до 29.01.2016 р. на суму 2413,50 грн. в сумі 158,79 грн. були нараховані позивачем безпідставно, у звязку з відсутністю простроченої заборгованості на вказану суму, оскільки як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, відповідачем-2 було перераховано 2413,50 грн. 06.11.2015 р., що підтверджується платіжним дорученням № 436 від 06.11.2015 р.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 4030,90 грн., у тому числі - за період з серпня 2014 року до листопада 2015 року на суму 8362,52 грн. в сумі 4014,01 грн. та за грудень 2015 року на суму 2413,50 грн. в сумі 16,89 грн.

Проте, інфляційні втрати підлягають стягненню судом лише за період з серпня 2014 року до листопада 2015 року на суму 8362,52 грн. в сумі 4014,01 грн., оскільки інфляційні втрати за грудень 2015 року на суму 2413,50 грн. були нараховані позивачем безпідставно, у звязку з відсутністю простроченої заборгованості на вказану суму.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, відповідач-1 відзиву на позов не надав.

Отже, факт порушення відповідачами зобовязань судом встановлений та по суті відповідачами не спростований.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р., у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну.

У звязку з викладеним, витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідачів порівну, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, буд. 22, код 38267861) та Фермерського господарства Прибужське (26434, Кіровоградська обл., Ульяновський р-н, с. Сабатинівка, код 22213995) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, код 38039872) - 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. пені.

3. Стягнути з Фермерського господарства Прибужське (26434, Кіровоградська обл., Ульяновський р-н, с. Сабатинівка, код 22213995) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, код 38039872) - 115 (сто пятнадцять) грн. 31 коп. пені, 3951 (три тисячі девятсот пятдесят одну) грн. 75 коп. 36% річних, 4014 (чотири тисячі чотирнадцять) грн. 01 коп. інфляційних втрат.

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Фермерського господарства Прибужське (26434, Кіровоградська обл., Ульяновський р-н, с. Сабатинівка, код 22213995) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) 422 (чотириста двадцять дві) грн. 36 коп. судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) - 422 (чотириста двадцять дві) грн. 36 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 09.02.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна