ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.02.16р. Справа № 904/10636/15

За позовом Дочірнього підприємства "ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради, м.Верхньодніпровськ

до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про стягнення 16 465,27 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 2 від 05.01.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №09-54/15 від 04.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про стягнення 16 465,27 грн.

Ухвалою господарського суду від 14.12.15р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 14.01.16р.

Ухвалою господарського суду 14.01.16р. відкладено розгляд справи на 09.02.16р.

03.02.16р. до суду від позивача надійшли витребувані судом документи.

09.02.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявив про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача лише суму основного боргу за поставлену теплову енергію у розмірі 10 643,61 грн., про що також зазначено у відповідній заяві, яку долучено до матеріалів справи.

В свою чергу, повноважний представник відповідача усно заявлені (зменшені) позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

У судовому засіданні 09.02.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.15р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари і гарячої води за державні кошти № 18 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1. якого, позивач зобов'язується з 01.01.15р. до 31.12.15р. забезпечити безперервне постачання теплової енергії відповідачу, а відповідач - прийняти і оплатити такі послуги.

За приписами п. 3.1. Договору, ціна цього Договору становить 42 832,86 грн., у тому числі ПДВ 20% - 7 138,81 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки проводять шляхом:

- 100% передплати планової вартості місячного обсягу споживання теплової енергії відповідачем до 5 числа поточного місяця, остаточний розрахунок за фактично отриману теплову енергію здійснюється на підставі Акту приймання-передачі теплової енергії до 10 числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії;

- або оплати відповідачем після пред'явлення позивачем рахунка на оплату послуг продовж 10 календарних днів;

- чи одразу після підписання сторонами акта приймання-передачі послуг.

Згідно з п. 6.1.1. Договору відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Як зазначено у п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.15р., а у частині розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення.

Між сторонами до вищезазначеного Договору були укладені Додаткові угоди за №№ 1, 2, 3, 4, відповідно до яких було змінено вартість теплової енергії, назву сторони та банківські реквізити.

Позивач зазначає про те, що на виконання умов вищезазначеного Договору, за період з лютого по травень 2015 року було здійснено постачання відповідачу теплової енергії, що підтверджують рахунки-фактури на оплату та Акти здачі-приймання робіт (надання послуг). Відповідач свого обов'язку по Договору щодо оплати за вказаний період належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 10 643,61 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за відпущену теплову енергію у розмірі 10 643,61 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, повноважний представник відповідача у останньому судовому засіданні наведені позивачем обставини не спростував, заявлені (зменшені) позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши надані позивачем до господарського суду документи у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та визнаними відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, буд. 21-А, ) на користь Дочірнього підприємства "ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (51600, м. Верхньодніпровськ, проспект Леніна, буд. 5, ) заборгованість за теплову енергію у розмірі 10 643,61 грн. (десять тисяч шістсот сорок три грн. 61 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.02.16р.

Суддя ОСОБА_3