КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/7390/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Олексієнко О.А. - представник

від відповідача: не з"явився

від третьої особи: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 09.09.2014р.

у справі № 910/7390/14 ( суддя Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи, громадянина України ОСОБА_3

про відшкодування шкоди в порядку регресу 7 401, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, фізичної особи, громадянина України ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу 7 401, 00 грн.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 09.09.2014 року у справі № 910/7390/14 позов задоволено частково, з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 6 891 грн.00 коп. страхового відшкодування, 1 701 грн. 10 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права та ст. 47, ч.1 ст.43 ГПК України, а також на невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, у бланку полісу № АВ 6381376 штампом полісу страховика зазначено момент набрання чинності договору страхування «з моменту внесенні страхового платежу в повному обсязі на розрахунковий рахунок страховика», що відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про страхування». Однак за полісом № АВ 6381376 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховий платіж на рахунок відповідача не внесено. Зважаючи на невнесення страхового платежу та умову страховика про момент набрання чинності договору страхування, яка була зазначена на бланках полісу № АВ/6381376, поліс № АВ/6381376 з правової точки зору не набував чинності.

Апелянт заперечує щодо інформації, яка міститься в полісі № АВ 6381376 про строк його дії з 09.02.2012 року по 08.02.2013 року та дати укладення договору 08.02.2012 року, оскільки при розірванні відносин з агентами Волинської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" 25.04.2012 року було виявлено нестачу бланка полісу № АВ6381376.

Крім того, з довідки № 8963067 про дорожньо-транспортну пригоду від 21.02.12 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «RENAULT», номерний знак НОМЕР_1 на час ДТП 14.02.12 полісом обов'язкового страхування не застраховано.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив лист Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) № 7/2-28/18015 від 04.07.2014р. в якому зазначено про відсутність в Центральній базі даних МТСБУ договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ 6381376.

В судове засідання представник відповідача та третьої особи не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов»язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов»язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, вислухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

21.11.2011 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" та ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 0127, яким було застраховано автомобіль марки "Тойота" д/н НОМЕР_2.

14.02.2012 року о 13 год. 25 хв. ОСОБА_3 у м. Києві по вул. Вербовій 6, керуючи автомобілем "Рено" д/н НОМЕР_3, під час об'їзду перешкоди не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки "Тойота" д/н НОМЕР_2., що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва № 3-1804/2012 р. від 16.03.2012 року дорожньо-транспортна пригода (надалі по тексту - ДТП) сталася в результаті порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000015 від 17.02.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота" д/н НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 8 211,00 грн.

Відповідно до норм чинного законодавства та враховуючи умови договору страхування позивач визнав вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що склав страховий акт № 42-26029 на суму 7 401,00 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування за договором страхування в розмірі 7 401,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2141 від 20.03.2012 року.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва № 3-1804/2012 р. від 16.03.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зважаючи на вищенаведене, позивач звернувся до відповідача з претензією № 01-04-0144 від 30.08.2013 року про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 7 401,00 грн.

Оскільки відповідачем страхове відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" сплачене не було, останнє звернулось до суду про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 7 401, 00 грн.

Під час розгляду справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем не надано суду доказів визнання полісу № АВ 6381376 недійсним, а отже посилання на те, що поліс не видавався страхувальнику та те, що за вказаним полісом не сплачено страховий платіж є необґрунтованими.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з вирахуванням франшизи (7 401,00 грн. вартість відновлювального ремонту - 510,00 грн., франшиза за полісом № АВ 6381376), що відповідно до розрахунку суду складає 6 891,00 грн.

Колегія не погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Частиною 1 ст. 528 ЦК України передбачає можливість покладання боржником виконання свого обов'язку на іншу особу. Однак, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхуванню одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно п. 2.1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України „Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування, при цьому договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно зі ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суду (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У бланках полісу № АВ/6381376 страховиком зазначено момент набрання чинності договору страхування, а саме „поліс набуває чинності з моменту внесення страхового платежу в повному обсязі на розрахунковий рахунок страховика". Тобто моментом набрання чинності договору страхування (полісу) №АВ/6381376 є момент внесення страхового платежу в повному обсязі на розрахунковий рахунок страховика.

За полісом №АВ/6381376 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий платіж на рахунок ПАТ «СК «Універсальна» не внесено, що підтверджується Довідкою від 19.05.14.

Зважаючи на не внесення страхового платежу та умову страховика про момент набрання чинності договору страхування, яка була зазначена на бланках полісу №АВ/6381376, поліс № АВ/6381376 з правової точки зору не набував чинності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2014р. за клопотанням представника апелянта апеляційне провадження у справі № 910/7390/14 зупинялось до розгляду Дніпровським районним судом м. Києва справи № 755/26889/14-ц за позовом ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору страхування. В обгрунтування позову ПАТ "СТрахова компанія "Універсальна" посилалась на те, що невідома особа заповнила бланк полісу № АВ/6381376 та передала ОСОБА_3 вже після ДТП 14.02.12 (дата заповнення бланку полісу № АВ/6381376 невідома, але не раніше ніж через місяць після ДТП, оскільки пусті бланки полісу № АВ/6381376 було передано в роботу Волинській обласній дирекції ПАТ „Страхова компанія „Універсальна" лише 29.02.12, що підтверджується прибутково-видатковою накладною № 5070/726 від 29.02.12 та поясненнями ОСОБА_6 від 19.05.14. 05 березня 2012 року пусті бланки полісу № АВ/6381376 були у Волинській обласній дирекції ПАТ „Страхова компанія „Універсальна", що підтверджується прибутково-видатковою накладною №03/5192-2012 на бланки суворого обліку від 05.03.12. Нестачу бланка полісу № АВ/6381376 було виявлено при розірванні відносин з агентами Волинської обласної дирекції ПАТ „СК „Універсальна" 25.04.12, що підтверджується актом від 25.04.12.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.14 в справі № 755/26889/14-ц за позовом ПАТ „СК „Універсальна" до ОСОБА_5, третя особа ПрАТ "СК "Еталон" встановлено, що заповнення бланку полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ 6381376 відбулось після скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, а поліс № АВ 6381376 визнано судом недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.14 в справі № 755/26889/14-ц заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.02.15 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.14 в справі № 755/26889/14-ц визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 2 ст. 998 ЦК України передбачено, що наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення ч.1 ст. 216 ЦК України.

Згідно ст. 29 Закону України "Про страхування" договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі якщо його укладено після страхового випадку.

Відповідно до частини другої статті 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що поліс № АВ/6381376, який є недійсним, не може бути підставою для виникнення у ПАТ „СК „Універсальна" юридичних зобов'язань, у тому числі і зобов'язань щодо виплат страхових відшкодувань за завдані збитки ОСОБА_5.

Виходячи з вищенаведеного, колегія приходить до висновку, що місцевим судом не було повністю досліджено матеріали справи, що призвело до помилкового застосування норм матеріального права та прийняття необґрунтованого рішення.

Оцінюючи вищевикладені обставини колегія приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню у зв'язку з чим на підставі ст.49 ГПК України слід здійснити перерозподіл судових витрат між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме відшкодувати за рахунок позивача витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2014р. у справі № 910/7390/14 задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2014р. у справі № 910/7390/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"(04655, м. Київ, вул. Старокиївська, 10-г, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 9, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 913, 50 грн.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 910/7390/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх