ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 лютого 2016 року Справа № 916/2130/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В.(головуючий, доповідач),

Гончарук П.А.,

Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року у справі № 916/2130/15 за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Ів-Іммобільє" про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.12.2015 року первісну касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області було повернуто на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

28.12.2015 року (згідно з відміткою суду апеляційної інстанції) заступник прокурора Одеської області повторно звернувся до суду з касаційною скаргою разом з клопотанням про відновлення пропущеного строку, встановленого для її подання.

Проте, вдруге подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Частиною 2 ст. 36 ГПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

У частині 2 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.09.2012 року № 01-06/1260/2012 зазначено, що відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, додана до касаційної скарги копія платіжного доручення від 23.12.2015 року № 1555 про сплату судового збору в сумі 20606,40 грн. не є належним доказом сплати судового збору у розумінні ст. 36 ГПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За пп. 1 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка була чинною на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно з пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015 року - на час подання касаційної скарги) при поданні до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Правовий аналіз положень Закону України "Про судовий збір" свідчить про те, що розрахунок судового збору повинен здійснюватися виходячи зі ставок, встановлених цим Законом на момент подачі касаційної скарги, який обчислюється з урахуванням ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З огляду на викладене, за подання касаційної скарги відповідачем мало бути сплачено судовий збір в сумі 27475,20 грн., чого ним зроблено не було.

Водночас, звертаємо увагу на те, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У доданій до касаційної скарги копії платіжного доручення від 23.12.2015 року № 1555 реквізити для зарахування коштів судового збору до Державного бюджету України не відповідають реквізитам, затвердженим Головним управлінням Державного казначейства України у м. Києві для зарахування коштів до Державного бюджету України за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України на час сплати судового збору, що є порушенням порядку його сплати при поданні касаційної скарги.

Разом з тим, скаржнику слід мати на увазі, що листом Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 07.02.2012 року № 06-08/512-1512 змінено реквізити для зарахування коштів до Державного бюджету України за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України, а саме:

Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

Рахунок отримувача: 0007

Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві

Код банку отримувача: 820019

Код класифікації доходів бюджету: 22030104

Символ звітності 254.

Отже, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги буде розглянуте у разі повторного звернення у відповідності до вимог ГПК України.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року повернути без розгляду.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді П.Гончарук

Н.Нєсвєтова