ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 Справа №917/2474/15

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство Арсенал», 52030, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Дніпрова, 16

до Публічного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», 36007, м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 85

про стягнення 76 430,15 грн., зобовязання вчинити певні дії

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 26.01.2016 року № 03 (присутній в судовому засіданні від 26.01.2016 року, від 02.02.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 29.12.2015 року №45/15.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 76 430,15 грн. за договором про надання охоронних послуг від 01.09.2014 року № ПР 83/14, з яких: 75272,0 грн. основна заборгованість, 1083,92 грн. пеня; 74,24 грн. 3% річних. Також позивач заявою від 10.12.2015 року (а.с. 63-64) змінив предмет позовних вимог та просить суд зобовязати відповідача підписати акти прийому-передачі від 07.09.2015 року повернення майнового комплексу ПАТ «Полтавхіммаш» з охорони за договором № ПР83/14 від 01.09.2014 року. Вказана заява була прийнята до розгляду ухвалою від 15.12.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати отриманих послуг з охорони, у зв'язку з чим позивач припинив взаємовідносини з відповідачем та розірвав договір в односторонньому порядку, а також вказує на існування заборгованості, та підстави нарахування і стягнення пені, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання. Крім цього, позивач посилається, що на сьогодні переданий йому обєкт під охорону по Договору №ПР 83/14 від 01.09.2014 року знаходиться під охороною іншого підприємства, проте акти прийому-передачі обєкту відповідачем не підписаний, тому просить суд зобовязати відповідача підписати акти прийому-передачі.

Рішення приймається після перерв, які оголошувалися в судових засіданнях 26.01.2016 року, 02.02.2016 року.

Після перерви представник позивача в судове засідання 04.02.2016 року не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується аудіо записом судового засідання від 02.02.2016 року, а також розпискою (а.с. 143).

На електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору та клопотання про розгляд справи в засіданні від 04.02.2016 року без участі представника позивача.

Відповідач проти позову заперечує. У відзиві на позов (а.с. 86-87) погоджується, що укладеним між сторонами договором (пункт 10.3) передбачена можливість в односторонньому порядку припинити договірні відносини, що й було зроблено позивачем. При цьому позивач самостійно визначив дату припинення відносин між сторонами - 21.08.2015 p., а отже зобов'язання між позивачем та відповідачем є припиненими саме з цієї дати, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги охорони до 06.09.2015 року є безпідставними. відповідач також зазначив, що в порядку п. 7.2 договору, листом від 13.08.2015 року №19-04/1210 ПАТ «Полтавхіммаш» повідомило позивача про зникнення з території підприємства кабелю вартістю 18 891,71 з ПДВ. В свою чергу, ТОВ «Агентство Арсенал» погодилось компенсувати завдані збитки шляхом зміни вартості наданих охороною послуг в серпні 2015 року в сторону зменшення на вказану суму, про що письмово повідомило відповідача листом від 26.08.2015 р. №76. Проте, не дивлячись на досягнену між сторонами домовленість позивач намагається стягнути з відповідача повну вартість послуг охорони за серпень 2015р. У зв'язку з тим, що договірні відносини між сторонами фактично було припинено з дати, визначеної позивачем, тобто з 21.08.2015 року, підписання зі сторони відповідача актів приймання-передачі цілісного майнового комплексу ПАТ «Полтавхіммаш» з-під охорони від 07.09.2015 року є не можливим.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.02.2016 року.

Повне рішення складено 09.02.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

За змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між ТОВ «Агентство Арсенал» та ПАТ «Полтавхіммаш» укладено договір про надання охоронних послуг № ПР 83/14 від 01.09.2014 (далі-Договір), відповідно до умов якого відповідач (замовник) замовляє, а позивач (охорона) надає охоронні послуги, а саме приймає під охорону цілісний майновий комплекс публічного акціонерного товариства «Полтавхіммаш».

Факт укладення договору встановлений рішенням господарського суду Полтавської області від 07.10.2015 року та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. у справі № 917/1859/15, якою зазначене рішення залишене без змін (а.с.52-56).

Крім цього, в Договорі сторони погодили, зокрема, таке:

Цілісним майновим комплексом ПАТ «Полтавхіммаш» є будівлі, приміщення І споруди, об'єкти інфраструктури та рухоме майно замовника, в тому числі обладнання, устаткування, прилади та інші товарно-матеріальні цінності, які належать замовнику на праві власності, або знаходиться в його користуванні на законних підставах та знаходиться на території підприємства. Кількість та назва постів охорони, їх розташування вказано в План-схемі дислокації постів (Додаток № 1) (п. 1.1. Договору).

Вид охорони визначається за згодою сторін, як фізична охорона об'єкту (п. 1.2. Договору).

Об'єкт, який передається під охорону, повинен відповідати таким вимогам:

Територія по периметру об'єкту, що охороняється, підступи до нього, приміщення на території об'єкту з настанням сутінок повинні освітлюватися так, щоб вони були доступні спостереженню нарядів охорони. Стіни, покрівля, стеля, вікна, люки і двері приміщень, в яких зберігаються товарно-матеріальні цінності, повинні бути в полагодженому стані та забезпечувати неможливість несанкціонованого проникнення на Об'єкт (в приміщення) без їх пошкодження. (п. 2.1. Договору).

Відповідність об'єкту вказаним вимогам на момент укладання Договору підтверджується фактом підписання сторонами Акту приймання-передачі об'єкту під охорону (п. 2.2. Договору).

Охорона надає послуги з дня підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання-передачі об'єкту під охорону. Акт приймання-передачі обєкту під охорону підписується сторонами протягом 3 (трьох) календарних днів з дати підписання цього Договору (п. 3.1. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору вартість послуг становить 101 766,67 грн. щомісяця. Вартість складається, виходячи з кількості постів охорони, визначеної у план-схемі дислокації постів (Додаток № 1), а саме: вартість одного цілодобового посту становить 9 760,00 грн.; вартість послуг начальника охорони становить 4 166,67 грн. на місяць.

Оплата замовником вартості послуг здійснюється щомісячно протягом 5 банківських днів з дати підписання Акту наданих послуг обома сторонами. Оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування суми грошових коштів на поточний рахунок охорони на підставі наданого охороною рахунку (п. 4.2. Договору).

По факту надання послуг в поточному місяці охорона складає та надає для підписання замовника акт наданих послуг за звітний місяць. Замовник повинен підписати Акт наданих послуг протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня його надходження або направити охороні обґрунтовану відмову від підписання акту наданих послуг (п. 7.1. Договору).

В разі обґрунтованих до охорони щодо виконання обов'язків по Договору, які могли потягнути за собою питання зміни вартості наданих послуг або відмову від підписання Акту наданих послуг, замовник зобов'язаний в термін 5 (п'яти) робочих днів з дня виявлення названих зауважень письмово заявити про них охороні. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає в подальшому при підписанні Акту наданих послуг за відповідний місяць посилатися на ці зауваження як порушення умов Договору (п. 7.2. Договору).

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За правовим змістом між сторонами по справі склалися відносини з надання послуг за договором про надання охоронних послуг № ПР 83/14 від 01.09.2014 року.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 ЦК України, у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором.

Додатковою угодою № 2 від 01.08.2015р. (а.с.88) було змінено п.4.1. Договору та викладено його в наступній редакції: «Вартість послуг становить 62 726,67 грн. щомісяця без ПДВ» ОСОБА_1 по тексту п. 4.1. Договору №ПР 83/14 від 01.09.2014 року залишається без змін.

П.10.3 договору передбачено, що в односторонньому порядку Договір може бути розірваний при невиконанні однією із сторін умов Договору. Сторона-ініціатор розірвання Договору інформує у письмовій формі про це іншу сторону не менш, ніж за 3 доби.

Таким чином, зазначеним пунктом договору передбачено право однієї із сторін на припинення договору шляхом здійснення односторонньої відмови від нього, за умови невиконання однією із сторін умов Договору.

Факт направлення позивачем заяви про розірвання договору в односторонньому порядку від 13.08.2015р. (а.с.89) встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду (а.с.53). Рішенням господарського суду Полтавської області та постановою Харківського апеляційного господарського суду також встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті наданих за Договором послуг на момент подання вказаної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Ч.2 ст.598 ЦК України передбачає, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Таким чином, законом передбачено можливість припинення договору про надання послуг шляхом здійснення односторонньої відмови від договору. Крім того, така можливість передбачена і угодою сторін (п.10.3 Договору).

Як зазначено в ч.3 ст.615 ЦК України, внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Таким чином, зазначена норма повязує момент припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови саме з її вчинення однією із сторін. Така дія сторони є одностороннім правочином (ч.3 ст.202 ЦК України), і не потребує згоди іншої сторони.

Крім того, згідно ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

При цьому, судом враховується правова позиція, викладена Вищим господарським судом України в постановах від 23.05.2012 року по справі № 5010/1495/2011-18/65 від 02.04.2013 року по справі №35/5005/2157/2012.

Враховуючи те, що п.10.3 Договору передбачено, що сторона-ініціатор розірвання договору в односторонньому порядку інформує у письмовій формі про це іншу сторону не менше, ніж за 3 доби, та з огляду на встановлення постановою Харківського апеляційного господарського суду (а.с.5.3) факту отримання відповідачем 18.08.2015р. заяви позивача від 13.08.2015р., визначення позивачем в цій заяві дати припинення договору (21.08.2015р.) відповідає умовам Договору та діючому законодавству України.

Враховуючи викладене, посилання позивача у письмових поясненнях від 02.02.2016р. (а.с.102-103) на необхідність згоди відповідача на розірвання Договору, на необхідність оформлення акту прийому-передачі майна, яке охоронялось, його власнику (відповідачу) як на умовах, за яких Договір мав припинити свою дію, є необґрунтованими, оскільки суперечать зазначеним вище нормам діючого законодавства України та правовій природі односторонньої відмови від договору.

В обґрунтування заявлених вимог про зобовязання відповідача підписати акти прийому-передачі від 07.09.2015 року повернення майнового комплексу ПАТ «Полтавхіммаш» з охорони за договором № ПР83/14 від 01.09.2014 року відповідач в заяві від 10.12.2015р. (а.с. 63-64) та у письмових поясненнях від 02.02.2016р. (а.с. 103) посилається на те, що відповідне зобовязання відповідача виникло відповідно до вимог звичаю ділового обороту.

Відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Ні умовами Договору, ні діючим законодавством України не передбачено обовязок замовника послуг з охорони підписувати акт приймання-передачі майна, яке було передане під охорону, після припинення договірних відносин між сторонами за відповідним договором, тому заявлений позов в цій частині вимог є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Крім того, слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Зобов'язання відповідача підписати акт приймання-передачі не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі задоволення відповідних вимог, відповідне рішення не може бути виконане у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Вищого господарського суду України від 29.04.2009р. по справі № 9/100.

Відповідно до п. 39 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/163 від 12.03.2009 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Таким чином, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд прийшов до висновку, що вимога позивача про зобовязання відповідача підписати акти прийому-передачі від 07.09.2015 року повернення майнового комплексу ПАТ «Полтавхіммаш» з охорони за договором № ПР83/14 від 01.09.2014 року є безпідставною, оскільки складення такого акту не передбачено Договором та Законом, а відтак у суду відсутні підстави для зобовязання відповідача підписати акти прийому-передачі майна, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що укладений між сторонами Договір припинив свою дію з 21.08.2015р. внаслідок здійснення позивачем односторонньої відмови від нього з підстав, визначених п.10.3 Договору, та у відповідності до ч.2 ст.598, ч.3 ст.615, ч.3 ст.651, ч.1 ст.907 ЦК України.

З моменту припинення дії Договору позивач втратив право обраховувати вартість послуг, наданих відповідачу, відповідно до ціни послуг, визначених Договором та додатковою угодою до нього.

Крім того, позивачем не доведено і сам факт надання таких послуг в період з 21.08.2015р. по 06.09.2015р.

В заяві позивача від 13.08.2015р. (а.с.83) позивач повідомив відповідача про те, що з 21.08.2015р. ним будуть зняті пости, тобто позивач повідомив про фактичне припинення надання послуг з відповідної дати.

Надані позивачем ОСОБА_3 «приема-сдачи объектов по охрану» самі по собі не можуть бути доказами фактичного надання послуг, оскільки ні форма, ні порядок ведення таких журналів, ні перелік осіб, які можуть здійснювати (фіксувати) фактичне виконання послуг шляхом вчинення записів в таких журналах не були встановлені ні умовами Договору, який припинив свою дію з 21.08.2015р., ні будь-якою іншою домовленістю сторін, зафіксованою у формі, визначеній діючим законодавством України.

В письмових поясненнях від 03.02.2016 року (а.с. 147-149) позивач підтвердив, що надані ним журнали є його внутрішньою документацією.

В будь-якому випадку, вимоги про стягнення вартості послуг, які могли бути надані відповідачу за період з 21.08.2015р. по 06.08.2015р. з посиланням на умови Договору є необґрунтованими, з огляду на припинення його дії з 21.08.2015р.

Зміна підстав позову в цій частині вимог позивачем в порядку, встановленому ст.22 ГПК України, не здійснювалося.

Враховуючи місячну вартість послуг з охорони, встановлену додатковою угодою від 01.08.2015р. з цієї дати (62726,67 грн.), та кількість днів у серпні (31), вартість послуг охорони за один день серпня складає 62726,67/31 = 2023,44 грн., а вартість послуг, наданих за період з 01.08.2015р. по 20.08.2015р. становить 40468,82 грн.

Крім того, судом враховується, що п.8.3 Договору було передбачено, що відшкодування збитків, заподіяних замовнику неналежним виконанням або невиконанням охороною обов'язків за цим Договором, здійснюються за поданням замовником охороні відповідної вимоги (з додаванням документів, що свідчать про неналежне виконання або невиконання охороною обов'язків за цим Договором, та розрахунку суми збитків). Вимоги про відшкодування матеріальних збитків розглядаються охороною в терміни, передбачені чинним законодавством. В разі задоволення охороною вимоги замовника про відшкодування збитків таке відшкодування здійснюється протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати відповідної письмової відповіді охорони шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок замовника або за погодженням з Замовником шляхом виключення суми збитків з Акту наданих послуг.

Відповідачем була направлена позивачу вимога від 13.08.2015р. вих. № 19-04/1210 (а.с.90) про відшкодування збитків, спричинених втратою майна, переданого під охорону позивачу на суму 18891,71 грн.

Позивач листом від 26.08.2015р. вих. №76 (а.с.91) надав свою згоду на зміну вартості наданих охороною послуг в серпні 2015р. шляхом зменшення її на суму 18891,71 грн. Посилання позивача у письмових поясненнях від 02.02.2016р. (а.с.103-104), що його лист слід розглядати лише як пропозицію змінити вартість послуг, визнається судом необґрунтованим.

За своїм правовим змістом передбачена п.8.3 Договору можливість зменшення вартості послуг, наданих виконавцем послуг на суму збитків, спричинених неналежним виконанням охороною своїх обовязків за договором, є встановленням в Договорі можливості припинення зобовязання по оплаті наданих послуг шляхом здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог (ч.1 ст.601 ЦК України).

При цьому, ч.2 ст.601 ЦК України встановлює, що для зарахування зустрічних вимог достатньо заяви однієї із сторін.

Разом з тим, судом приймається до уваги, що на лист позивача від 26.08.2015р. № 76, в якому позивач фактично надав свою згоду на зміну вартості наданих в серпні 2015р. послуг шляхом її зменшення на суму 18891,71 грн. збитків, спричинених відповідачу, та визнав факт спричинення та розмір таких збитків, відповідачем було направлено позивачу лист від 07.09.2015р. вих. №117 (а.с.113). В зазначеному листі відповідач погодився з пропозицією позивача на зменшення вартості наданих ним послуг у серпні 2015р. на суму понесених збитків в розмірі 18891,71 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 02.02.2016р. оглянув надану відповідачем копію листа від 07.09.2015р. вих. № 117 та підтвердив факт отримання цього листа позивачем, що підтверджується аудіо записом судового засідання. За таких обставин, домовленість сторін про зміну вартості наданих в серпні 2015р. послуг шляхом її зменшення на суму 18891,71 грн. збитків, спричинених відповідачу була зафіксована шляхом обміну листами.

В письмових поясненнях від 03.02.2016р. (а.с. 147-149) позивач посилається на те, що відповідачем в порушення п.п. 6.6, 8.2 договору не вчинені дії та не складено акти в підтвердження факту зникнення товарно-матеріальних цінностей, переданих під охорону.

Разом з тим, відповідачем надані суду акти проведення інвентаризації від 07.08.2015 року, складені комісійно (за підписом 3-х осіб), якими встановлено факт нестачі майна, переданого під охорону позивачу, на суму 18891,71 грн.

П.8.2 Договору надає право замовнику проводити інвентаризацію самостійно, в разі відмови охорони від прийняття участі в проведенні інвентаризації.

Позивач не посилається на те, що він не був повідомлений про проведення такої інвентаризації.

Крім того, позивач не був позбавлений права витребувати у відповідача будь-які документи (акти), необхідні для встановлення розміру спричинених збитків, перед тим, як надавати згоду на їх компенсацію шляхом зменшення вартості наданих послуг в серпні 2015 року на 18891,71 грн. листом від 26.08.2015р. вих.№76, підписаним керівником позивача.

Одночасно суд звертає увагу, що встановлення п.8.2 Договору певної процедури фіксації факту та розміру збитків не позбавляє сторони за договором за домовленістю, зафіксованою належним чином, змінити вартість наданих послуг без дотримання такої процедури.

Досягнення домовленості між сторонами про зменшення вартості послуг, наданих в серпні 2015 року, на суму 18891,71 грн., відбулося шляхом обміну листами, зокрема, листом позивача від 26.08.2015р. №76 та листом відповідача від 07.09.2015р. №117, які підписані керівниками сторін та засвідчені відбитком печатки. Факт отримання таких листів кожною із сторін визнається представниками сторін в судовому засіданні та підтверджується аудіо записом судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Враховуючи викладене, відповідно до п.8.3 Договору, вартість наданих відповідачем в серпні 2015р. послуг підлягає зменшенню на 18891,71 грн., таким чином стягненню з відповідача підлягає 21577,11 грн. (40468,82 18891,71) .

Відповідно до п. 1 ст. 903 Цивільного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, відповідач договірні зобов'язання в частині розрахунків належним чином не виконав, за надані позивачем послуги у серпні 2015 року на суму 21577,11 грн. не розрахувався, а тому враховуючи зібрані судом докази вважається таким, що прострочив грошове зобовязання з 21.08.2015 року.

Пунктом 4.3. Договору сторони передбачили, що у разі, якщо замовник прострочив виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати послуг в строки, передбачені п. 4.2. даного Договору, охорона має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожний день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 1083,92 грн. пені за період з 11.11.2015 року по 23.11.2015 року.

При розгляді спору в цій частині вимог судом врахована норма, що міститься в ч. 2 ст. 615 ЦК України, згідно якої одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач почав нараховувати пеню з 11.11.2015 року виходячи з того, що 27.10.2015 року відповідачем були отримані акти наданих послуг згідно даних «Укрпошти». В силу п. 7.1. Договору акти наданих послуг №183 від 31.08.2015 року та №184 від 06.09.2015 року вважаються прийнятими 03.11.2015 року (протягом 5 робочих днів з дня надходження). Виходячи з умов п. 4.2. Договору останнім днем оплати послуг за вказаними актами є 10.11.2015 року (5 банківських днів з дати підписання акту), а з 11.11.2015 року боржник вважається таким, що прострочив грошове зобовязання. Визначення позивачем 11.11.2015 року як початок прострочки боржника суд визнає вірним.

Проте, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нараховувалася на 75272,00 грн. боргу, в результаті чого кінцева її сума виявилась завищеною та неправильною.

Оскільки судом встановлено, що розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 21577,11 грн., пеню потрібно нараховувати саме на цю суму боргу в межах заявленого позивачам строку. За розрахунком суду з відповідача пеня підлягає стягненню частково - в розмірі 338,14 грн. (з 11.11.2015 року по 23.11.2015 року) в межах подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, її розмір відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України. В частині вимог про стягнення 745,78 грн. пені у позові відмовляється.

Стаття 625 ЦК України визначає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивач заявив до стягнення 74,24 грн. 3% річних за період з 11.11.2015 року по 23.11.2015 року (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 7), які нараховані на 75272,00 грн. боргу.

За розрахунком суду, 3% річних на 21577,11 грн. боргу за період з 11.11.2015 року по 23.11.2015 року складають 23,05 грн. та підлягають задоволенню, в іншій частині вимог про стягнення 3% річних (51,19 грн.) у позові відмовляється.

Перевірка правильності розрахунків пені, 3 % річних проводилась за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "ЛІГА:ЗАКОН".

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення основної заборгованості за Договором на суму 21 577,11 грн., відповідач факт прострочення сплати коштів за отримані послуги не спростував. З урахуванням зібраних по справі доказів позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача підлягає до стягнення 21577 грн. 11 коп. основного боргу; 23 грн. 05 коп. - 3 % річних; 338 грн. 14 коп. - пені, що разом складає 21938,30 грн. В частині вимог про зобовязання відповідача підписати акти прийому-передачі від 07.09.2015 року повернення майнового комплексу ПАТ «Полтавхіммаш» з охорони за договором № ПР83/14 від 01.09.2014 року у позові відмовляється.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст., 44, 49 (ч. 5), 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», 36007, м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 85, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство Арсенал», 52030, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Дніпрова, 16, 21577 грн. 11 коп. основного боргу; 23 грн. 05 коп. - 3 % річних; 338 грн. 14 коп. - пені; 349 грн. 61 коп. судового збору.

3. В частині вимог про стягнення 53694 грн. 89 коп. основного боргу; 51 грн. 19 коп. - 3 % річних; 745 грн. 78 коп. пені у позові відмовити.

4. В частині вимог про зобовязання відповідача підписати акти прийому-передачі від 07.09.2015 року повернення майнового комплексу ПАТ «Полтавхіммаш» з охорони за договором № ПР83/14 від 01.09.2014 року у позові відмовити.

5. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.02.2016 року.

Суддя І.І. Пушко