УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.01.2016Справа № 910/1116/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛІБОСОЮЗ" до приватного підприємства "Техноізол" про стягнення 13 128 672,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЛІБОСОЮЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства "Техноізол" про стягнення заборгованості у розмірі 13 128 672, 54 грн.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява від 26.01.2016 і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В переліку додатків до позовної заяви зазначено, що до неї додається доказ сплати позивачем судового збору.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 378 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, з 01.01.2016 розмір судового збору за розгляд в господарському суді позовних заяв немайнового характеру становить 1 378 грн, а за розгляд позовних вимог майнового характеру - не менше 1 378 грн та не більше 206 700, 00 грн.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", ст. 55 ГПК України передбачає визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Відповідно до п. 2.10. Постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, поданий позов заявлено з вимогою про стягнення з приватного підприємства "Техноізол" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібосоюз" заборгованість за векселем від 30.11.2012 № АА 1905425 у розмірі 13 128 672, 54 грн,

- в межах вартості заставного майна відповідача, переданого в заставу згідно з договором застави від 05.03.2015 № 1;

- шляхом визнання права власності позивач на заставне майно в рахунок виконання виконання частини зобов'язань за векселем за ціною, визначеною сторонами в п. 1.5. договору застави від 05.03.2015 № 1, а саме: 6 072, 957, 57 грн; та

- за рахунок грошових коштів відповідача у розмірі 7 055 714, 97 грн в рахунок виконання решти зобов'язань за векселем.

Водночас, позивачем сплачено судовий збір у сумі 182 700, 00 грн, тоді як необхідно сплатити 206 700, 00 грн, тобто в меншому розмірі ніж передбачено законодавством України.

Відповідно до п. 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Крім того, суд доводить до відома позивача, що у відповідності до п. 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Як встановлено у додатку 2 і 8 зазначеної інструкції для заповнення реквізиту № 51 (дата виконання) зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

В якості доказу сплати судового збору позивачем додано копію платіжного доручення від 30.12.2015 № 30 на суму 182 700, 00 грн.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Статтею 56 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" від 05.03.2009 р. № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг, надані в оригіналі.

В якості доказу направлення позовної заяви відповідачу позивачем додано копію поштового чеку та копію опису вкладення у цінний лист.

За таких обставин, суд не може дійти беззаперечного висновку щодо того, що на адресу відповідача надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів, та вважає, що позивач не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, дослідивши доданий позивачем до позову, який датовано від 26.01.2016, копію опису вкладення до поштового відправлення № 13224524, суд встановив, що згідно з відбитком календарного штампу відділення поштового зв'язку, який міститься на описі № 13224524 позивач надіслав копію позовної заяви від 26.01.2016 - 12.01.2016.

Таким чином, з доданого до позовної заяви опису вкладення вбачається, що надсилання копії позовної заяви на адресу відповідача здійснювалося тоді, коли фактично позовна заява від 26.01.2016 не існувала.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву.

У відповідності до частини 1 статті 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином-суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Згідно з ч. 3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, представниками юридичних осіб можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Судом встановлено, що подана до суду позовна заява № б/н від 26.01.2016 підписана "Представником ТОВ "Хлібсоюз" за довіреністю" ОСОБА_1 При цьому в "додатках" до наведеної позовної заяви зазначено: "9. Копія довіреності на представника". Водночас, фактично до позовної заяви додано роздруківку бланку довіреності № б/н від 13.01.2016, яка не містить підпису директора ТОВ "Хлібсоюз" ОСОБА_2 та не посвідчена печаткою товариства.

Судом також встановлено, що до позовної заяви № б/н від 26.01.2016 не додано жодного іншого документа, який би підтверджував повноваження представника ОСОБА_1 на підписання позовної заяви ТОВ "Хлібсоюз".

Тож враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ч. 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додані довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

В свою чергу, позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позовна заява підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, а у суду відсутні підстави вважати, що позовну заяву № б/н від 26.01.2016 підписано особою, яка має право її підписувати. Наведене є підставою для повернення зазначеної позовної заяви без розгяду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України

При цьому суд взяв до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 4 п.п. 3.5. п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої наслідки у вигляді повернення позовної заяви настають, зокрема, коли до позовної заяви не додано належні документи на підтвердження повноважень особи, що підписала цю заяву як представник позивача в господарському суді (частини третя - шоста статті 28 ГПК).

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів ч. 1 ст. 54, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду згідно з п.п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду з позовом відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву з доданими до неї документами повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Я.А. Карабань