РІШЕННЯ

09.02.2016Справа №910/31477/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/31477/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ,

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, м. Київ,

про стягнення 46 186,06 грн.,

за участю представників:

позивача - Кирищук В.П. (довіреність від 11.11.2015 № 91/2015/11/11-5);

відповідача - Боката А.В. (довіреність від 26.01.2016 № 47-282).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - Підприємство) про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2005 № 690402 (далі - Договір): 38 266,64 грн. заборгованості; 7 218,67 грн. втрат від інфляції; 700,75 грн. 3% річних, а всього 46 186,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 було порушено провадження у справі № 910/31477/15; призначено розгляд справи на 26.01.2016.

20.01.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду, у тому числі відзиву на позовну заяву.

25.01.2016 позивач подав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи було відкладено на 09.02.2016, у зв'язку з неявкою представників відповідача.

03.02.2016 позивач подав суду заперечення на відзив відповідача та документи для долучення до матеріалів справи.

09.02.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

У судовому засіданні 09.02.2016 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи та на вимогу позивача здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2005 акціонерною енергопостачальною організацією «Київенерго», правонаступником якої є Товариство (енергопостачальна організація) та Підприємством (абонент) було укладено Договір 690402, за умовами якого:

- предметом Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору) в будинок по вул.Малишка, 25/1 (додаток№9 до договору);

- енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення те вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до Договору (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору);

- енергопостачальна організація зобов'язується підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору);

- абонент зобов'язується своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також забезпечувати необхідні умови для надходження теплової енергії, обслуговувати (ремонтувати) внутрішньобудинкові системи теплопостачання та власні прилади обліку теплової енергії, здійснювати підготовку власного теплового господарства, та виконувати інші обов'язки зазначені у пункті 2.3 Договору (пункт 2.3 Договору);

- Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2005 (пункт 8.1 Договору);

- Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом, передбачених підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 Договору; ліквідації сторін (пункт 8.2 Договору);

- припинення дії Договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункт 8.3 Договору);

- Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 8.4 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - заступником директора Гончаровим Є.Д., який діяв на підставі положення, та від відповідача - директором Проніним В.О., який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним.

Разом з тим, Підприємство 19.05.2015 надіслало Товариству лист № 47/1585, в якому просило припинити з 15.04.2015 дію ряду договорів, в т.ч. вказаного Договору 690402.

У свою чергу, позивач 28.08.2015 надіслав відповідачу лист № 029/53/1/10292, в якому не заперечував проти припинення дії Договору з 01.09.2015, що підтверджується в Ухвалі Гос подарського суду міста Києва № 910/21485/15.

Таким чином, Договір за взаємною згодою сторін припинив свою дію з 01.09.2015.

Крім того, листом №029/53/827 від 26.04.2014 позивач зазначив, що не надає послуги з надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків і вказав, що не здійснює роботу щодо надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитловим приміщенням тому питання щодо розірвання договорів з нежитловими приміщеннями є недоцільним.

З листування також вбачається, що послуги з надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків вт.ч. Малишка,25/1 замовляє Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (листи від 05.11.2014 №103/46-6123та від 19.01.2015 №103/46-221).

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Отже, укладений позивачем і відповідачем договір за своєю правовою природою є договором з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Як визначено частинами першою та другою статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Позивач вказує на те, що за період з 01.02.2015 по 01.11.2015 у відповідача виникла заборгованість за Договором у сумі 38 266,64 грн.

Також, Товариство нарахувало та просило суд стягнути з Підприємства втрати від інфляції у сумі 7 218,67 грн. та 700,75 грн. 3% річних у порядку статті 625 ЦК України.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що:

- з 26.04.2014 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-7 внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»;

- відповідно до внесених змін, у пункт 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація);

- разом з тим, частиною першою статті 29 Закону України «Про житлово-комунанальні послуги» передбачено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг;

- враховуючи наведені зміни у законодавстві, підприємство відповідача не є ані балансоутримувачем, ні виконавцем послуг та позбавлено на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання);

- у свою чергу, позивач, як виконавець послуг був зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання з безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством;

- таким чином, нарахування позивача за лютий - квітень 2015 року у загальному розмірі 51 243,22 грн. є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Разом з тим, Товариство заперечило проти доводів Підприємства, посилаючись, зокрема, на припинення дії Договору з 01.09.2015 та здійснення нарахування в межах дії Договору, а саме з лютого по квітень 2015 року.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно було доповнено статтю 29 частиною 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно зі статтею 11, частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що Договір припинив свою дію з 01.09.2015, проте, суду подано докази того, що на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» були вжиті заходи для приведення діяльності сторін у відповідність до вимог чинного законодавства України.

Так, з наданих суду Підприємством листів (від 05.11.2014 № 103/46-6128; від 19.01.2015 № 103/46-221) вбачається, що стороною у відносинах з постачання теплової енергії з 05.11.2014 стало комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району у м. Києві», зокрема, на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.10.2014 № 1170.

Крім того, вказане підприємство на праві господарського відання здійснює управління нежитловим фондом територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (у тому числі за адресою вул. Малишка Андрія, 25/1).

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача боргу, нарахованого з лютого по квітень 2015 року, втрат від інфляції та 3% річних.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 15.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук