ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 916/5158/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Комунального підприємства „Одесміськелектротранс про стягнення 8608,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 02.02.2016 р. оголошувалась перерва до 08.02.2016 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства „Одесміськелектротранс про стягнення 7784,18 грн. витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, та 824,23 грн. витрат за послуги аварійного комісара, посилаючись на наступне.

Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2015 р. по справі № 520/3939/15-ц встановлено, що 25.10.2011 р. водій КП „Одесміськелектротранс ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом „ГАЗ, д.н.з. 5615ОДО, порушивши п.10.1 Правил дорожнього руху України, на вул. Філатова м. Одеси допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 та яким керувала ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ „СК „Український страховий стандарт згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, строк дії якого з 29.12.2010 р. по 28.12.2011 р.

Як зазначає позивач, вина водія відповідача підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2011 р.

Згідно довідки КП „Одесміськелектротранс, яка була отримана позивачем з Київського районного суду м. Одеси 14.09.2015 р. разом з копією рішення, вбачається, що ОСОБА_2 на час ДТП перебував у трудових відносинах з КП „Одесміськелектротранс. Відтак, позивач зазначає, що відповідальною особою за завдані збитки є відповідач по справі - КП „Одесміськелектротранс. При цьому, як стверджує позивач, на дату скоєння ДТП водій відповідача ОСОБА_2 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач, посилаючись на п.41.1 ст. 41 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зауважив, що МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Наразі позивач вказує, що розмір завданих збитків згідно звіту № 11-004 від 02.12.2011 р., складеного спеціалістом ФОП ОСОБА_5, був визначений згідно ст. 29 Закону та склав суму у розмірі 9341,01 грн., в т.ч. ПДВ 1556,83 грн. При цьому позивач зауважив, що податок на додану вартість в розмірі 1556,83 грн. не є прямим збитком, а тому не може бути включений МТСБУ до суми регламентної виплати. Так, позивач посилається на положення п. 17 ст. 9 Закону України „ Про страхування, за якими страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник; непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від зазначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Таким чином, розмір регламентної виплати за відрахуванням суми ПДВ становить 7784,18 грн.

Як зазначив позивач, 31.05.2011 р. потерпілий з метою отримання страхового відшкодування звернувся з відповідною заявою в МТСБУ. Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Договірних зобовязань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало.

За ствердженнями позивача, у звязку з настанням події, передбаченої п.п. А п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 21.03.2012 р. здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 7784,18 грн., керуючись нормами п.п. „А п.41.1 ст. 41 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП та відповідно до наказу МТСБУ № 849 від 19.03.2012 р. про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих, що підтверджується платіжним дорученням.

Відтак, позивач стверджує, що МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Разом з тим позивач вказує, що відповідно до п. 40.3 ст. 40 цього Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону. Так, позивач зазначив, що у звязку з залученням аварійного комісара відповідно до положень ст. 40 вказаного Закону, МТСБУ понесло витрати в розмірі 824,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Поряд з вказаним позивачем у позові заявлено клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду із заявленими вимогами, вказуючи на таке. Згідно ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Так, позивач вказує, що в даному випадку строк позовної давності відраховується з 22.02.2012 р. При цьому 18.03.2012 р., тобто за три дні до спливу строку позовної давності, позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до водія ОСОБА_2, проте в задоволенні позову йому було відмовлено з тих підстав, що відповідальною особою є саме відповідач по справі КП „Одесміськелектротранс. Про вказані обставини позивачу стало відомо з рішення Київського районного суду м. Одеси, яке надійшло на його адресу 14.09.2015 р., що потягло до порушення строків позовної давності. Відтак, позивач просить суд поновити строки позовної давності як пропущені з поважних причин.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.12.2015 р. позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/5158/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 48-50), посилаючись при цьому на відсутність підстав для поновлення позивачу строків позовної давності. Зокрема, відповідач зазначає, що з рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2015 р. по справі № 520/3939/15-ц вбачається, що КП „Одесміськелектротранс вже було третьою особою по вказаній справі. Крім того, як вбачається із тексту самого рішення: „У судове засідання неодноразово викликався представник позивача, задля звернення його уваги на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, та запропонувати йому уточнити суб'єктний склад учасників процесу, однак в судове засідання представник позивача не з'являвся. На підставі наведеного відповідач вважає, що МТСБУ було раніше відомо про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, ніж як це вказується у позовній заяві, 14.09.2015 р. - з дати отримання рішення Київського районного суду м. Одеси. В свою чергу відповідач не вбачає підстав для поновлення строків позовної давності. Також, посилаючись на п. 33.1.4 ст.33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, яка діяла на момент ДТП), відповідач зазначив, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше 3 робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Крім того, відповідно до п. 35.1 ст.35 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Наразі відповідач зауважив, що зі змісту позовної заяви та наданих до неї додатків випливає, що ОСОБА_4 повідомила МТСБУ 02.11.2011 р. за вх. № 22293, а ОСОБА_3 надав заяву про страхове відшкодування лише 10.02.2012 р. Тобто заява та повідомлення подані до МТСБУ з порушенням норм закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і МТСБУ не мало права здійснювати виплату страхового відшкодування. Поряд з вказаним відповідач зазначив, що КП „Одесміськелектротранс, яке є стратегічним транспортним підприємством та виконує важливі соціальні функції (перевозить значну кількість пільгових категорій пасажирів), знаходиться у важкому матеріальному становищі. До того ж, підприємство фінансується за рахунок державного та місцевого бюджетів, і власні кошти підприємства не покривають виникаючі збитки. Враховуючи наведене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

25.10.2011 р. в м. Одеса на вул. Ак. Філатова, 54, сталося зіткнення транспортного засобу „ГАЗ, д.н.з. 5615ОДО, яким керував водій КП „Одесміськелектротранс ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ „СК „Український страховий стандарт згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, строк дії якого з 29.12.2010 р. по 28.12.2011 р. Вина водія КП „Одесміськелектротранс ОСОБА_2 у вказаній ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2011 р., якою встановлено, що 25.10.2011 р. водій КП „Одесміськелектротранс ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом „ГАЗ, порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, на вул. Філатова м. Одеси та допустив зіткнення з автомобілем „КІА. Вказаний автомобіль, яким керувала ОСОБА_4 належить на праві власності ОСОБА_3

В результаті зазначеної ДТП транспортний засіб „КІА д/н НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження. Розмір завданих збитків згідно звіту № 311-004 від 02.12.2011 року, складеного спеціалістом ФОП ОСОБА_5, склав 9341,01 грн., в тому числі з ПДВ, (9341,01:1,2=7784,18, 9341,01-7784,18=1556,83 (ПДВ).

31.05.2011 року потерпілий з метою отримання страхового відшкодування звернувся з відповідною заявою в МТСБУ, оскільки зазначена матеріальна шкода безпосередньо винуватцем ДТП відшкодована не була. Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Так, у зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «А» п. 41.1 ст. 41 Закону України Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ 21.03.2012 року здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 7784,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1325 від 19.03.2012 р.

Згідно до вимог ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортом.

Ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток.

Надані суду докази підтверджують, що МТСБУ сплатило страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 7784,18 грн., а за заподіяний збиток відповідальним є ОСОБА_2П оскільки постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2011р. по справі №3-6013/11 вказану особу визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнено до адміністративного стягнення у вигляді штрафу сумою 340 гривень.

Наразі з матеріалів справи вбачається, що під час ДТП водій ОСОБА_2П виконував роботу з профілактичного ремонту контактної мережі тролейбусного маршруту №12 по вул. Ак. Філатова у м. Одесі, тобто виконував безпосередньо свої трудові обов'язки, про що свідчить складена відповідачем довідка.

Поряд з цим, як зазначено у позові, 18.03.2015 р. позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до водія ОСОБА_2, проте рішенням вказаного райсуду в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що відповідальною особою є саме відповідач по справі КП „Одесміськелектротранс. При цьому у рішенні Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2015 р. по справі № 520/3939/15 зазначено, що відповідно до довідки, наданої КП «Одесміськелектротранс» №36 від 08.05.2015 року, ОСОБА_2 працював в КП «Одесміськелектротранс» водієм автомобілю ГАЗ-52 з 20.10.2005 року та звільнений з посади за станом здоров'я за ст. 40 п.2 КЗпП України, з чого слідує, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Одесміськелектротранс», яке відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України повинно відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом.

Так, згідно п. 41.1 ст. 41 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Також відповідно до п.40.3 ст. 40 вказаного Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

У звязку з залученням аварійного комісара відповідно до положень ст. 40 цього Закону, МТСБУ понесло витрати в розмірі 824,23 грн., які заявлені до стягнення з відповідача.

При цьому згідно п.17 ст. 9 Закону України „Про страхування страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від зазначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Враховуючи те, що податок на додану вартість в розмірі 1556,83 грн. не є прямим збитком, а тому не може бути включений МТСБУ до суми регламентної виплати, позивач просить стягнути страхову відшкодування в розмірі регламентної виплати за виключенням суми ПДВ, що становить 7784,18 грн.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, як випливає із приписів вищенаведених правових норм, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, яка відповідальна за завдані збитки.

Як вже було зазначено, ОСОБА_2 водій КП „Одесміськелектротранс є винною особою у скоєнні ДТП і відповідно КП „Одесміськелектротранс винне у завданні збитків. За таких обставин, відповідно до приписів вищенаведених правових норм, позивач після виплати застрахованій ним особі, наділений правом звернутися з відповідною вимогою до КП „Одесміськелектротранс.

Статтею 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

У звязку з настанням події, передбаченої п.п. А п.41.1 ст. 41 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на момент ДТП) МТСБУ 21.03.2012 р. здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 7784,18 грн. відповідно до наказу МТСБУ № 849 від 19.03.2012 р. про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих, що підтверджується платіжним дорученням № 1325 від 19.03.2012 р.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. 38.2. ст. 38 вказаного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (п. 38.2.1); до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій (п. 38.2.2); до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (п. 38.2.3); до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини (п. 38.2.4); до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди (п. 38.2.5).

Таким чином, приписами наведеної правової норми встановлено, що МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Разом з тим, враховуючи заяви сторін про застосування правил позовної давності, суд зазначає наступне.

В силу положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1, 6 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

В п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року N 10 роз'яснено, що за приписом ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

До того ж відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Враховуючи те, що виплата страхового відшкодування позивачем була здійснена 21.03.2012 р., відповідно регресна вимога мала бути предявлена протягом 3 років, починаючи з дня виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі N 3-9гс15.

У звязку з цим суд доходить до висновку про те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення сплаченого страхового відшкодування слід відраховувати з огляду на положення ч. 6 ст. 261 ЦК України саме починаючи з 22.03.2012 р., оскільки 21.03.2012 р. була здійснена виплата позивачем страхового відшкодування. Проте, позивач звернувся до суду з даним позовом про відшкодування збитків в порядку регресу 30.12.2015 р., тоді як строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом закінчився 22.03.2015 р.

В силу положень ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності можуть бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Поважною причиною визнання пропуску строку позовної давності може вважатися причина існування якої зумовлено факторами об'єктивного характеру, які не залежать від волі заявника, тобто ні за яких обставин не можуть бути ним змінені чи усунуті, а таких причин у даному випадку суд не вбачає.

Поряд з цим слід зазначити, що позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску строку позовної давності. Доводи позивача про те, що він 18.03.2015 р., за три дні до спливу строку позовної давності звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до водія ОСОБА_2, проте в задоволені позову йому було відмовлено з тих підстав, що відповідальною особою є саме відповідач по справі КП „Одесміськелектротранс, не свідчать про наявність поважних причин пропущення позовної давності для звернення до суду із заявленим позовом. Тим більш, з рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2015 р. по справі № 520/3939/15-ц вбачається, що КП „Одесміськелектротранс було третьою особою по вказаній справі. Крім того, як вбачається із тексту самого рішення, представник позивача у судові засідання неодноразово викликався задля звернення його уваги на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, та необхідності уточнення суб'єктного складу учасників процесу, однак в судове засідання представник позивача не з'являвся.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

В пп. 4.4.2 п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" N 10 від 29.05.2013 р. роз'яснено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Отже, позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування збитків в порядку регресу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи усі вищенаведені обставини та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволенню не підлягають з огляду на сплив позовної давності для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом та пропуск строку позовної давності без поважних причин.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до Комунального підприємства „Одесміськелектротранс про стягнення 8608,41 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15 лютого 2016 р.

Суддя В.С. Петров