ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/6391/15
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш", м. Суми
до Споживчого товариства "Колос", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 807394,83 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність від 19.04.2015 р. № 26-11/66;

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування Насосенергомаш - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Споживчого товариства Колос - про стягнення передоплати за партію товару в сумі 684531,94 грн., 3% річних в сумі 13390,57 грн. та інфляційних втрат в сумі 109472,32 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 12110,92 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань з повернення попередньої оплати за непоставлену позивачу електричну енергію.

В судовому засіданні 08 лютого 2016 року представник позивача надав для долучення до матеріалів справи письмові пояснення (вх.№3909 від 08.02.2016 р.), позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також пояснив, що договірною підставою для стягнення з відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 684531,94 грн. є також п. 5.4 договору №34-ЕЕ-С-09 купівлі-продажу електричної енергії від 30.12.2009 р.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання 08 лютого 2016 року не направив, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив. Наявна в матеріалах справи направлена на адресу відповідача, визначену в позовній заяві та ЄДРПОУ, та повернена до суду поштою у звязку з закінчення строку зберігання ухвала про порушення провадження у справі (арк.с. 55-59), з огляду на розяснення Пленуму Вищого господарського суду України, викладені в п. 3.9.1 Постанови від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», свідчить про належне повідомлення судом відповідача про розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

30 грудня 2009 року між позивачем (як покупцем) та відповідачем (як постачальником) було укладено договір №34-ЕЕ-С-09 купівлі-продажу електричної енергії (далі договір купівлі-продажу електричної енергії).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу електричної енергії, постачальник зобовязується погодинно продавати активну електричну енергію, а покупець приймати і сплачувати електричну енергію на умовах та в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 3.1.3 договору купівлі-продажу електричної енергії, позивач зобовязався надавати відповідачу акт прийому-передачі електричної енергії та акт звірки взаєморозрахунків за розрахунковий період протягом 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.

Зі змісту п. 5.2 договору купівлі-продажу електричної енергії вбачається, що вартість спожитої покупцем електричної енергії у розрахунковому періоді відображується у акті прийому-передачі.

Пунктом 5.3 договору купівлі-продажу електричної енергії сторони передбачили, що порядок і терміни оплату за куповану покупцем електричну енергію за цим договором визначаються сторонами в додатковій угоді №1, що є невідємною частиною цього договору.

В пункті 1 додаткової угоди від 31.12.2009 р. до договору купівлі-продажу електричної енергії сторони домовились, що оплата за купуємий обсяг електричної енергії в розрахунковому періоді, що погоджений сторонами у відповідному План-графіку купівлі-продажу електричної енергії, здійснюється покупцем поетапно в наступний термін: п. 1.1 до 02 числа розрахункового періоду 25% від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахунковому періоді за роздрібним тарифом ЕО; п. 1.2 до 10 числа розрахункового періоду 35% від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахунковому періоді за роздрібним тарифом ЕО; п. 1.3 до 20 числа розрахункового періоду 40% від загальної вартості заявленого обсягу купівлі електричної енергії в розрахунковому періоді за роздрібним тарифом ЕО.

29 жовтня 2014 року Планом-графіком купівлі-продажу електричної енергії (арк.с. 18) сторони узгодили обсяг продажу електричної енергії та граничні величини споживання електричної потужності (ліміти потужності) для покупця на 2015 рік 19270,0 кВт/год.

З 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року відповідач поставив позивачу електричну енергію, що підтверджується актами прийому-передачі електричної енергії (арк.с. 44-46).

В період з 06 січня 2015 року по 20 березня 2015 року позивач сплатив відповідачу за електричну енергію попередню оплату (платіжні доручення арк.с. 28-43).

Листом від 30.03.2015 р. №49/3811 (арк.с. 19) ПАТ "Сумиобленерго" повідомив позивача про неможливість здійснення постачання електричної енергії з 01 квітня 2015 року у звязку з тим, що відповідач (як постачальник) не оформив належним чином документи, які необхідні для здійснення продажу електричної енергії.

Як стверджує позивач, електрична енергія відповідачем не постачається, а залишок вартості оплаченої та не отриманої від відповідача електричної енергії становить 684531,94 грн.

Відповідно до п. 5.4 договору купівлі-продажу електричної енергії, у випадку переплати за фактично спожитий обсяг електричної енергії, сума переплати зараховується постачальником як оплата за електричну енергію в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок покупця за його письмовою вимогою протягом 5 банківських днів з дня отримання такої вимоги.

Згідно з п. 9.3 договору купівлі-продажу електричної енергії, покупець має право призупинити дію цього договору за поважних причин, письмово звернувшись до постачальника не пізніше, ніж за 45 днів до дня призупинення дії цього договору. При цьому, дія цього договору може бути призупинена лише по закінченню розрахункового періоду (тобто з першого числа місяця).

Листами від 31.03.2015 р. №14-15544 та від 08.07.2015 р. №14/2925 (арк.с. 20-21) позивач звертався до відповідача із вимогами про призупинення дії договору купівлі-продажу електричної енергії та повернення залишку коштів, сплачених за електричну енергію в сумі 684531,94 грн.

Позивач стверджує, що кошти в сумі 684531,94 грн. відповідачем не повернено, що й зумовило звернення з позовом у даній справі до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи свідчать, що відповідач отримав від позивача попередню оплату за електричну енергію, втім недопоставив електричну енергію на суму 684531,94 грн. Відповідні обставини відповідачем не спростовано.

Позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення вартості сплаченої позивачем та не отриманої від відповідача електричної енергії в сумі 684531,94 грн. (листи від 31.03.2015 р. №14-15544 та від 08.07.2015 р. №14/2925, арк.с. 20-21, чек про здійснення поштового відправлення від 08.07.2015 р. арк.с. 88).

Відповідач факту отримання вказаних вимог не спростував. Наявний в матеріалах справи акт звірки взаємних розрахунків від 01 квітня 2015 року (арк.с. 22) свідчить про визнання відповідачем перед позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії в сумі 684531,94 грн.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів повернення позивачу вартості сплаченої позивачем та не отриманої від відповідача електричної енергії в сумі 684531,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання за договором купівлі-продажу електричної енергії щодо повернення позивачу вартості сплаченої позивачем та не отриманої від відповідача електричної енергії в сумі 684531,94 грн., а отже позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.04.2015 р. по 24.11.2015 р.

Втім, суд вважає безпідставним визначення позивачем датою виникнення обовязку відповідача щодо відшкодування 3% річних та інфляційних втрат саме 01.04.2015 р., що обумовлено наступним.

Зважаючи на положення ст.ст. 253-254, 610, 612 ЦК України обовязок відповідача з відшкодування 3% річних та інфляційних втрат виникає з дати отримання від позивача вимоги про повернення надмірно сплачених коштів за електричну енергію.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача із вимогами про повернення надмірно сплачених коштів 31.03.2015 р. та 08.07.2015 р. (листи від 31.03.2015 р. №14-15544 та від 08.07.2015 р. №14/2925, арк.с. 20-21, чек про здійснення поштового відправлення від 08.07.2015 р. арк.с. 88).

Втім, позивачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів конкретної дати отримання відповідачем відповідних вимог.

Зважаючи, що рішення суду не може ґрунтування на припущеннях, здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з дат підготовки позивачем вимог про повернення коштів, як ймовірних дат отримання відповідачем таких вимог, є не припустимим.

Таким чином, враховуючи, що позивачем необґрунтовано та недоведено виникнення у нього права на відшкодування відповідачем 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.04.2015 р. по 24.11.2015 р. суд відхиляє аргументи позивача з приводу підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрат та відмовляє в позові в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до якої при частковому задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 10267,98 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 175 ГК України, ст.ст. 11, 253-254, 509, 526, 530, 610, 612, 627 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Споживчого товариства «Колос» (61166, м. Харків, проспект Леніна, 40, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (40011, м. Суми, пл. Привокзальна, 1, ) заборгованість за Договором №34-ЕЕ-С-09 купівлі-продажу електричної енергії від 30 грудня 2009 року в сумі 684531,94 грн., судовий збір в сумі 10267,98 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2