донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

03.02.2016 справа №15/5009/7537/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засіданняОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від01.10.2015р.
за заявоюОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ
проперегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р.
у справі№15/5009/7537/11 (суддя Дьоміна А.В.)
за позовом:ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ
до відповідача:ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область
простягнення суми боргу у розмірі 5 799 772,54грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область про стягнення суми боргу у розмірі 5 799 772,54грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. по справі №15/5009/7537/11, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2012р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ до відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область про стягнення заборгованості в розмірі 5 799 722,54грн. Стягнуто з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ доплату судового збору в розмірі 30 960,00 грн. за подачу позову до господарського суду.

Рішення було вмотивоване тим, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2012р. апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_8 м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Запорізької області від 13.07.2011р. по справі № 31/5009/2658/11 задоволено. Рішення господарського суду Запорізької області від 13.07.2011р. по справі №31/5009/2658/11 скасовано. Позовні вимоги Фізичної особи ОСОБА_8 м. Дніпропетровськ по справі №31/5009/2658/11 задоволено, визнано недійсним договір №F150 від 10.06.2008р., укладений між ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» та ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний».

13.12.2012р. ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. за нововиявленими обставинами, в якій посилається на наявність рішення господарського суду Запорізької області у справі №31/5009/2658/11 від 13.07.2011р., залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2012р., яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання договору від 10.06.2008р. № F150 недійсним. Таким чином, нововиявленими обставинами в даному випадку є факт дійсності Договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150.

За результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами господарським судом Запорізької області винесено рішення від 01.10.2015р., яким заяву ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м.Київ задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. у справі №15/5009/7527/11 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м.Київ задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область 249 195,44грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів по договору № F150 від 10.06.2008р., 1 204 404,72грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 461,95грн. інших платежів, 3 945 759,25грн. решти лізингових платежів та вартості викупи предмету лізингу, зменшених шляхом дисконтування, 75 141,18грн. збитків повязаних з вилученням предмету лізингу, 24 071,90грн. державного мита та 222,78грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015р. по справі №15/5009/7537/11 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м.Київ в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015р. у справі №15/5009/7537/11 винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» рахунків-фактури, що спростовує ствердження позивача про порушення з боку відповідача умов договору, а відсутність графіку сплати лізингових платежів взагалі ставить під сумнів визначення сторонами всіх істотних умов договору лізингу, в розумінні ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Крім того, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право стягнення суми вартості предмету лізингу, оскільки ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» не став власником транспортного засобу.

Позивач у судове засідання прибув, надав пояснення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Представник відповідача у судове засідання прибув, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові письмові пояснення та обґрунтування апеляційної скарги.

В ході розгляду справи апелянтом були заявлені клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею іншої справи та про призначення комплексної економічної та товарознавчої експертизи. Проти задоволення вищезазначених клопотань позивач заперечував.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею іншої справи за заявою ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду м. Київ від 03.12.2014р. у справі №5011-31/17917-2012 за позовом ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» про визнання недійсним договору, задоволенню не підлягає, оскільки така справа не знаходиться в провадженні судів.

Клопотання відповідача про призначення комплексної економічної та товарознавчої експертизи, задоволенню не підлягає, оскільки колегія суддів вважає достатніми документи для розгляду справи і їх дослідження (періоди, порядок та розмір нарахувань складових позову, курс продажу валюти, правомірність та підтверженність заявленої суми додаткових витрат) не потребує спеціальних знань і належить до оцінки доказів судом в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Відповідно до статті 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 112 Господарського процесуального кодексу України суттєвими умовами для перегляду судового рішення є такі складові: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору і виявлення їх після прийняття судового рішення зі справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

При цьому, нововиявленими обставинами є матеріально-правові факти, що входять до підстав позову або висунутих проти нього заперечень іншої сторони та інші юридичні факти, що мають значення для вирішення спору, які характеризуються наявністю вищезазначених ознак в сукупності.

За приписами частини 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до пункту 8.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі.

Отже, господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

З матеріалів справи вбачається, що переглядуване рішення господарського суду Донецької області від 15.08.2012р. прийнято судом виходячи з тих обставин, що договір фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008р., який було укладено між ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» (Позивач) та ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» (Відповідач), постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2012р. по справі №31/5009/2658/11 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» та ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна», було визнано недійсним.

Тобто, при прийнятті зазначеного рішення суд виходив з того, що з урахуванням вимог чинного законодавства України, договір фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008р., є недійсним з моменту його вчинення та не створює для сторін юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Між тим, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. за нововиявленими обставинами, в якій посилається на наявність рішення господарського суду Запорізької області у справі №31/5009/2658/11 від 13.07.2011р., залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2012р., яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання договору від 10.06.2008р. № F150 недійсним. Таким чином, нововиявленими обставинами в даному випадку є факт дійсності Договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150.

За результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами господарським судом Запорізької області винесено рішення від 01.10.2015р., яким заяву ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м.Київ задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. у справі №15/5009/7527/11 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м.Київ задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область 249 195,44грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів по договору № F150 від 10.06.2008р., 1 204 404,72грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 461,95грн. інших платежів, 3 945 759,25грн. решти лізингових платежів та вартості викупу предмету лізингу, зменшених шляхом дисконтування, 75 141,18грн. збитків повязаних з вилученням предмету лізингу, 24 071,90грн. державного мита та 222,78грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2008р. між ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю СГ Еквіпмент Лізинг Україна (лізингодавець) та ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю Вільний (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу F150, відповідно до якого, позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу у володіння та користування на певний строк майно - комбайн зернозбиральний КЗС-11 Дніпро 350 з жаткою та візком (3 комплекта) на загальну суму 3 750 000,00 грн., спеціально придбане ним у постачальника відповідно до встановлених відповідачем специфікацій та умов, а відповідач зобов'язався прийняти цей предмет лізингу, користуватись ним за цільовим призначенням, сплачувати позивачу плату та в кінці строку дії договору придбати предмет лізингу собі у власність за ціною, визначеною в цьому договорі.

Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору фінансового лізингу та специфікації №1 до Договору, постачальник - ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю Технік машинес інтернешенел здійснило поставку предмету лізингу про що свідчать акт приймання -передачі від 26.06.2008р., видаткова накладна №COF-000067 від 26.06.2008р., договір поставки №F150 від 10.06.2008р.

Розмір та строки внесення лізингових платежів визначені у додатку №1 до договору. Відповідно до розділу №2 договору ціна договору включає в себе наступні платежі: операційний збір 1,5% бази обчислення лізингових платежів, в т.ч. ПДВ; початковий лізинговий платіж 15% бази обчислення лізингових платежів; щомісячні лізингові платежі, розмір яких зазначено в додатку №1 до договору фінансового лізингу; вартість викупу предмета лізингу (залишкова вартість) 0,1% бази обчислення лізингових платежів; відшкодування витрат повязаних з придбанням та фінансуванням предмета лізингу; відшкодування витрат, повязаних з експлуатацією та/або користуванням предметом лізингу, інших витрат, які несе позивач як власник предмета лізингу.

Відповідно до п. 7.1. Договору договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобовязань сторонами.

Зазначений Договір та додатки до нього підписані сторонами з обох сторін та скріплені печатками підприємств без заперечень.

Колегія суддів встановила, що відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 Цивільного кодексу України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно з п. 7.4. Договору фінансового лізингу обовязок Лізингодавця передати ОСОБА_9 у володіння та користування Предмет лізингу вважається виконаним з моменту підписання між Постачальником та ОСОБА_9 прийому-передачі Предмета лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи акт прийому-передачі предмету лізингу від 26.06.2008р. підписаний обома сторонами.

Як визначено п. 2.1.1. Договору фінансового лізингу строк лізингу встановлено в місяцях (строк лізингу): 42 місяців.

Розміри щомісячних лізингових платежів зазначено в Додатку №1 до цього Договору, який є його невідємною частиною (п. 2.1.6 Договору про фінансовий лізинг).

Зазначений додаток міститься в матеріалах справи та підписаний обома сторонами.

Відповідно до п. 7.2. Договору про фінансовий лізинг строк лізингу починається з моменту прийняття Лизингоодержувачем предмета лізингу від Постачальника.

Згідно з підпунктом ІІІ п. 2.3.8. Договору фінансового лізингу наступні щомісячні платежі, за винятком першого, підлягають оплаті кожного місяця до пятого, десятого, пятнадцятого, двадцятого чи двадцять пятого числа, починаючи з місяця, наступного після місяця, в якому почався лізинг, залежно від того, яке з чисел місяця буде найближчим до числа місяця, з якого розпочався лізинг.

Підпунктом ІV п. 2.3.8. Договору фінансового лізингу передбачено, що обовязок сплати кожного наступного лізингового платежу виникатиме одного й того самого числа кожного наступного місяця.

Крім того, підставою для здійснення сплати щомісячних Лізингових платежів є рахунки фактури (підпункт ІІ п.2.3.8. Договору).

Відповідно до п. 2.3.14. Договору про фінансовий лізинг неотримання рахунку-фактури на будь-який лізинговий платіж не звільняє ОСОБА_9 від обовязку сплати даного платежу. Якщо через встановлення вартості Лізингових платежів в іноземній валюті ОСОБА_9 не знає еквіваленту розміру платежу в гривні, на який він не отримав рахунок, він зобовязаний заплатити платіж за курсом цієї валюти, встановленим Національним банком України на день здійснення платежу.

Відповідач не надав доказів звернення до Національного банку України щодо отримання визначеного в договорі курсу валюти

Зазначене спростовує довод відповідача щодо неможливості здійснення платежу у звязку із відсутністю узгодженого графіку лізингових платежів, неотриманням рахунків на оплату та неможливістю визначити розмір платежу у звязку із коригуванням.

Пункт 2.2.7. Договору фінансового лізингу визначає умови корегування лізингових платежів.

Пункт 3 частини 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює обовязок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізинговий платіж.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Починаючи з вересня 2008 року відповідач почав несвоєчасно сплачувати лізингові платежі.

Так, на оплату лізингових платежів позивачем ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» пред'явлено рахунки-фактури №2552/7/F150 від 25.12.2008р. на суму 110 162,78 грн., №215/8/F150 від 25.01.2009р. на суму 139 032,66 грн.

Однак, лізингові платежі, згідно до узгодженого графіку, відповідач не здійснив.

Не вважає позивач виконаним обовязок щодо сплати 461,95грн. предявлених до сплати рахунком-фактури №112/R/F150 від 16.01.2009р.

Вимога про стягнення 461,95грн. судом задоволена та визначена як витрати, повязані з державною реєстрацією предмета лізингу з посиланням на п.2.3.11. Договору, як і зазначив позивач у позовній заяві.

Згідно з п. 2.3.11. Договору фінансового лізингу ОСОБА_9 зобовязаний сплачувати самостійно або відшкодовувати Лізингодавцю всі витрати, у тому числі витрати на податки та платежі, повязані з експлуатацією та/або користуванням Предметом лізингу, та компенсувати інші витрати, які несе Лізингодавець, як власник Предмета лізингу.

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура №112/R/F150 від 16.01.2008р. відшкодування витрат згідно пункту 2.2.2. Договору (реєстрація), в якому предявлено відповідачу до оплати 461,95грн.

Суд неодноразово витребував у відповідача обґрунтування цієї складової позову, що ним не було зроблено.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що вимога про стягнення 461грн.95коп. є недоведеною, оскільки не підтверджується первинними документами та не визначено її походження (витрати, повязані з експлуатацією предмету лізингу, інші витрати власника або витрати в порядку п. 2.2.2. Договору).

Рахунок-фактури не є належним та допустимим доказом, в порядку ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованості зазначеної вимоги, а тому зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Пунктом 2.3.12. Договору фінансового лізингу передбачено, що у разі несвоєчасного внесення будь-якого платежу із платежів, передбачених п. 2.3 договору, лізингоодержувач зобовязується сплатити лізингодавцю проценти за неправомірне користування грошовими коштами, на підставі рахунків-фактур, які будуть виставлятися щомісячно, та/або щоквартально, та/або що півроку та при достроковому припиненні договору (за ініціативою лізингодавця).

Розмір суми процентів розраховується за відповідною формулою:

НП х КП х 0,5% х Д, де

НП несплачений вчасно платіж у валюті обчислення;

КП курс продажу валюти обчислення, встановлений АТ «ОСОБА_10 Україна» в м.Києві на дату належної або фактичної сплати платежу, в залежності від того, курс на яку дату є більшим;

Д кількість календарних днів затримки платежу.

Згідно ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виходячи з наведеного, вимога позивача про стягнення суми заборгованості за лізинговими платіжами в розмірі 249 195,44 грн. за рахунками-фактури №2552/7/F150 від 25.12.2008р., №215/8/F150 від 25.01.2009р. є доведеною та підлягає задоволенню.

Враховуючи той факт, що в розрахунок суми процентів покладено також 461грн.95коп. витрат, які судом не стягуються, то є безпідставним нарахування на цю суму процентів за неправомірне користування грошовими коштами. При таких обставинах, вимога позивача про стягнення процентів підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 204 326,19грн.

Довод скаржника, щодо неправомірності нарахування розміру встановлених процентів за неправомірне користування грошовими коштами поза межами договору колегія суддів визначає безпідставним, оскільки проценти нараховуються на прострочену суму від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України).

Є недоведеним твердження відповідача щодо переплати вартості предмету лізингу. Крім того, сторони визначили, в підпункті VІ п.2.2.7. Договору, що вся переплата, яка буде виникати у звязку з коригуванням розміру Лізингових платежів відповідно до п.п. І-ІІІ п. 2.2.7., буде зарахована в рахунок відшкодування вартості Предмета лізингу.

Умови договору містять положення, відповідно до яких лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від договору.

Згідно з підпунктом І п. 7.7. Договору фінансового лізингу Лізингодавець має право відмовитися від Договору в односторонньому порядку, якщо ОСОБА_9 не виконує свої зобовязання щодо сплати лізингових платежів більше 30 календарних днів, в тому числі не виконав в цей же строк зобовязання щодо сплати початкового Лізингового платежу. При цьому, як вбачається з умов договору, сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

Відповідно до п. 8.1 Договору фінансового лізингу при відмові лізингодавця від договору згідно п.п. 7.3, 7.7 дія договору припиняється з моменту, коли лізингоодержувач отримав або міг отримати письмове повідомлення лізингодавця про відмову від договору. При цьому лізингоодержувач зобов'язаний негайно сплатити лізингодавцю, зокрема, суми решти лізингових платежів, які залишилось сплатити та вартість викупу предмета лізингу (по залишковій вартості), зменшених шляхом дисконтування. Розмір дисконтування встановлюється за достовірною відсотковою ставкою, що діятиме на дату повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

За умовами п. 8.2. Договору фінансового лізингу, у разі дострокового припинення договору у випадках, передбачених цим договором, лізингодавець направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про вилучення предмета лізингу. У повідомленні зазначається дата, місце та час передачі предмета лізингу, що вилучається. Документом, що підтверджує вилучення предмета лізингу, є акт вилучення предмета лізингу.

Після одержання відповідного повідомлення лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок привести предмет лізингу у придатний стан з урахуванням нормального зносу та у строк, вказаний лізингодавцем в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю у вказане ним місце (п. 8.3. Договору фінансового лізингу).

Як вбачається з матеріалів справи, листом №208 від 17.02.2009р. позивач, враховуючи факт прострочення відповідачем сплати лізингових платежів повідомив ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» про відмову від договору в односторонньому порядку, у звязку з порушенням відповідачем зобовязань щодо сплати лізингових платежів та просив підготувати предмет лізингу і передати його представнику позивача в строк до 25.02.2009р. за вказаною адресою, який відповідач отримав 24.02.2009р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, Договір фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150 припинив свою дію з 25.02.2009р.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму решти лізингових платежів та вартість викупу предмета лізингу, зменшених шляхом дисконтування у розмірі 4 270 569,25грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.12.2011р. №709).

Господарський суд зазначену вимогу позивача задовольнив частково, з посиланням на п. 8.1 Договору фінансового лізингу, яким встановлено, що у разі продажу предмета лізингу лізингодавцем належні до сплати суми, зазначені в п.п. І І п. 8.1 договору будуть зменшені на 90% суми, отриманої від продажу предмета лізингу, однак не більше, ніж до розміру цих належних до сплати сум. Суму решти лізингових платежів та вартість викупу предмета лізингу, зменшених шляхом дисконтування у розмірі 4 270 569,25грн. судом було перераховано, оскільки позивачем було включено не всю суму від продажу предмета лізингу та задоволено 3 945 759,25грн.

Разом з тим, згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається з умов Договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150 до складу лізингових платежів входять: а) відшкодування вартості Предмета лізингу в періодах; б) проценти/комісії щомісячно (Додаток №1 до Договору фінансового лізингу).

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а згідно із частиною 4 статті 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 11.2 Договору фінансового лізингу в кінці строку дії Договору ОСОБА_9 лише після виконання усіх зобовязань за цим Договором здійснює придбання у власність Предмета лізингу за ціною придбання, що дорівнює вартості викупу Предмета лізингу (залишковій вартості), розмір якої визначається розділом 2 цього Договору. Факт переходу права власності на Предмет лізингу від Лізингодавця до ОСОБА_9 засвідчується підписанням між Сторонами окремого ОСОБА_9 прийому-передачі Предмета лізингу у власність ОСОБА_9.

Відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» обовязку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставним.

Зазначена позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 29.10.2013р. по справі №7/5005/2240/2012.

При цьому, посилання позивача на Правову позицію, висловлену Верховним Судом України при розгляді справи №6-939цс15 колегією суддів не приймаються як таке, що не впливає на спірні відносини, оскільки регулює інші правові відносини аніж спірні.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду щодо стягнення з відповідача суми решти лізингових платежів та вартість викупу предмета лізингу в повному обсязі.

Також, позивачем заявлені до стягнення додаткові витрати, понесені позивачем у зв'язку з вилученням предмету лізингу, що складає 75 141,18 грн., які включають в себе оплату послуг страхування майна згідно договору страхування майна №20/01-200003329 від 09.07.2009р., договору страхування майна підприємства №20/01-200033149 від 15.07.2010р., договору добровільного страхування майна, що є предметом лізингу №20/01-200033381 від 11.07.2011р. на загальну суму 52 641,18 грн., юридичних послуг згідно договору про надання юридичних послуг №2 від 01.09.2009р. на загальну суму 21 500,00грн.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на абз. 2 п.8.7. Договору фінансового лізингу згідно якого, ОСОБА_9 відшкодовує Лізингодавцю всі витрати, понесені Лізингодавцем у звязку із вилученням, зберіганням, продажем Предмета лізингу, припиненням Договору та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виставлені рахунки-фактури для оплати страхових платежів з 09.07.2009р. по 24.10.2011р. та для оплати юридичних послуг з 30.07.2010р. по 31.01.2011р. які були ним оплачені, що підтверджується дебетовими повідомленнями та рахунками на загальну суму 75 141,18 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання юридичних послуг №2 від 01.09.2009р., укладений між Приватним підприємством Юридична компанія «Тіберій Корунканій» та ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» не містить посилань на спірний договір фінансового лізингу.

Також, на підставі Договору про надання юридичних послуг №2 від 01.09.2009р. були складені звіти про виконані роботи за липень-вересень, листопад, грудень 2010р. та січень 2011р. Деякі з них навіть не підписані повноважними особами, також зазначені звіти не містять а ні посилань на спірний договір фінансового лізингу, а ні на спірний предмет лізингу. Дописки, які містяться в звітах щодо номеру спірного договору фінансового лізингу судом не розглядаються, оскільки виконані олівцем невідомою особою, тому не є доказом в розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується додаткових витрат понесених позивачем у зв'язку з вилученням предмету лізингу, які включають в себе оплату послуг страхування майна згідно з договорів страхування майна №20/01-200003329 від 09.07.2009р., №20/01-200033149 від 15.07.2010р., №20/01-200033381 від 11.07.2011р. на загальну суму 52 641,18 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.1. Договору фінансового лізингу страхування предмета лізингу здійснюється на весь строк дії цього Договору ОСОБА_9 і за його власний рахунок.

Пунктом 4.4. Договору фінансового лізингу передбачено, що за договором страхування предмет лізингу має бути застрахований від випадкової втрати, знищення чи пошкодження, в обсязі, в якому зазвичай страхуються предмети даного виду.

Дійсно, за Договором фінансового лізингу відповідач зобовязаний здійснити страхування предмету лізингу, але відповідно до п. 4.8. Договору фінансового лізингу, у разі невиконання п.п.4.5., 4.6., 4.7. Лізингодавець має право самостійно здіснити страхування Предмета лізингу. При цьому, ОСОБА_9 відшкодовує витрати Лізингодавця на страхування згідно з п.2.3.11. цього Договору.

Згідно з п. 2.3.11. Договору фінансового лізингу ОСОБА_9 зобовязаний оплачувати самостійно або відшкодовувати Лізингодавцю всі витрати, у тому числі витрати на податки та платежі, повязані з експлуатацією та/або користуванням Предмету лізингу, та компенсувати інші витрати, які несе Лізингодавець, як власник предмета лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, Лізингодавець здійснив страхування предмету лізингу лише після припинення Договору фінансового лізингу, а саме після 25.02.2009р. (договори від 09.07.2009р. №20/01-200003329, від 15.07.2010р. №20/01-200033149, від 11.07.2011р. №20/01-200033381).

Умовами договору сторони передбачили страхування предмету лізингу, але всі зобов'язання сторін, у разі розірвання договору, припиняються (ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України) і на відповідача не можна покладати витрати, зроблені позивачем у звязку із користуванням предмету лізингу не ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний».

Крім того, предметом вищевказаних договорів страхування є спецтехніка та/або спеціалізоване обладнання, передбаченої в Довідці-описі (Додаток №1 до Договору).

Згідно з цієї Довідки-опису предметом страхування є Комбайн зернозбиральний, у кількості 3 одиниць (рік виробництва: 2006; ціна одиниці: 909 697,43грн.; марка (модель) КЗС-11 «Дніпро 350»; дійсна вартість: 909 697,43грн.; страхова сума: 909 697,43грн.), але не визначені ідентифікуючі ознаки цих комбайнів.

Таким чином, визначено саме найменування обєкту, але не визначено ідентифікуючі ознаки, що також не дає можливості визначити, чи йдеться про предмет лізингу.

Отже, позивач не довів, що за даних обставин він має право покладати витрати на відповідача та не довів наявність збитків, як таких.

Помилковим є висновок господарського суду, що заявлені до стягнення 75 141,18грн. це витрати повязані з вилученням, зберіганням, продажем предмету лізингу, припиненням договору предмету лізингу та є такими, що позивачем доведені.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначена позивачем вимога про стягнення додаткових витрат понесених позивачем у зв'язку з вилученням предмету лізингу, що складає 75 141,18 грн., є недоведеною.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015р. частковому скасуванню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно заявлених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» с.Інзівка, Приморський район, Запорізька область на рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015р. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. у справі №15/5009/7537/11 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області 01.10.2015р. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. у справі №15/5009/7537/11 скасувати частково та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» (с. Інзівка Приморського району Запорізької області, вул. Радянська, 8, ) на користь ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» (м. Київ, 04073, Московський проспект, 9 офіс 5-402, ) 249 195,44грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів по договору №F 150 від 10.06.2008р., 1 204 326,19 грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 24 072,11грн. державного мита та 222,78грн.. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» м. Київ (м. Київ, 04073, Московський проспект, 9 офіс 5-402, ) на користь ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Вільний» (с. Інзівка Приморського району Запорізької області, вул. Радянська, 8, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 157,62грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: В.М.Татенко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.