РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016Справа №910/32064/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр"

про стягнення 138 730,29 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Телегін Д.В. (довіреність № 91/2015/11/11-5 від 11.11.2015)

від відповідача: Педан О.Т. (довіреність б/н від 08.02.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр" про стягнення 138730,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на постачання електричної енергії № 26560 в частині оплати за використану електричну енергію, у зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 111923,73 грн. та заборгованість за спожиту реактивну електроенергію у розмірі 681,56 грн. Також, внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані пеня у розмірі 9640,04 грн., 3% річних у розмірі 1509,81 грн. та інфляційна складова боргу у розмірі 2699,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32064/15, розгляд справи призначено на 12.01.2016.

В судове засідання 12.01.2016 з'явився представник позивача, надав суду документи до справі.

Представник відповідача в судове засідання 12.01.2016 не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 розгляд справи №910/32064/15 відкладено на 26.01.2016.

Представник позивач в судовому засіданні 26.01.2016 надав суду письмові пояснення по суті заявлених вимог.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2016 не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи №910/32064/15 відкладено на 11.02.2016.

09.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунків позовних вимог. Також, у своєму клопотанні, позивач просить суд стягнути суму двократної вартості електроенергії у розмірі 12275,40 грн. додатково до заявлених сум.

11.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, відомості з ЄДРПОУ на відповідача та довідка про відсутність справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Представник позивача в судовому засіданні 11.02.2016 просив суд задовольнити клопотання про стягнення двократної вартості електроенергії у розмірі 12275,40 грн., згідно із яким, позивачем заявлено до стягнення 138730,29 грн., з яких: 111923,73 грн. - сума боргу за спожиту активну електричну енергію; 681,56 грн. - сума боргу за спожиту реактивну електроенергію; 12275,40 грн. - сума двократної вартості електроенергії; 9640,04 грн. - пеня; 2699,75 грн. - інфляційна складова боргу; 1509,81 грн. - три відсотки річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 22 ГПК України, судом встановлено, що відповідне клопотання позивача по своїй суті є заявою про зміну предмету позову.

При цьому, судом встановлено, що судовий збір був сплачений позивачем згідно позовних вимог 138730,29 грн., в якій враховано суму двократної вартості електроенергії у розмірі 12275,40 грн., яку однак, першочергово не було заявлено в прохальній частині позову.

Враховуючи наведене, та те, що розгляд справи по суті ще не було розпочато, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, а подальший розгляд справи буде здійснюватись у редакції вищевказаної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.02.2016 просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із тим, що відповідач не отримував копії позовної заяви.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд, зазначає наступне.

В своєму клопотанні відповідач просить суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із тим, що відповідач не отримував копії позовної заяви.

Проте, матеріали позовної заяви містять, у відповідності до положень ст. 56, ст. 57 ГПК України, докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, а тому доводи відповідача про не отримання копії позовної заяви та доданих до неї документів визнаються необґрунтованими.

Відповідач, наданими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України процесуальними правами, зокрема, правами знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, не скористався. Також, відповідач, не реалізував свого права на захист шляхом подання відзиву на позов по суті.

Крім того, статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника одного із учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За висновками суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів, достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Водночас, сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи неодноразово відкладався, тощо). Проте, відзиву на позов та будь-яких доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому у клопотанні не зазначено.

Також, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача зазначив, що не має можливості надати суду пояснення по суті заперечень на позов.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 11.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2001 між АК "Київенерго" як енергопостачальною організацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яр" як споживачем укладено договір на постачання електричної енергії № 26560.

В подальшому, 18.11.2011 між сторонами укладено додаткову угоду, якою викладено у новій редакції договір №26560.

Відповідно до умов договору на постачання електричної енергії № 26560 (нова редакція) укладеного між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яр" як споживачем, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємними частинами.

Приєднана та дозволена потужність у точці підключення визначена в додатку "Перелік об'єктів споживача" (п. 1 договору).

Згідно додатку 4А до договору встановлено перелік об'єктів ТОВ "Яр", де встановлено точки підключення, а саме: будівельний майданчик житлово-офісного комплексу, що знаходиться за адресою: вул. Ризька, 73-А.

Згідно із п. 2.2 договору, постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу");

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (ПУЕ) чинної редакції та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Пунктами 2.3.3, 2.3.4. договору передбачено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії"; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електроустановками постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії".

Згідно із п. 1 додатку 2 до договору, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 14 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття "розрахунковий період" та "календарний місяць" вважаються прирівняними.

Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії заявленого на розрахунковий період за формою попередньої оплати. Попередня оплата здійснюється до 17 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю в розмірі повної вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно з додатком до договору "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам" (п. 2, п. 2.1. додатку 2 до договору).

Відповідно до п. 2.2. додатку 2 до договору, остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього договору здійснюється на самостійно на підставі отриманих у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Пунктом 4.2 додатку 2 до договору визначено, що у разі неможливості отримання постачальником даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (до 24 числа поточного місяця) визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період.

Згідно із п. 4.3. додатку 2 до договору, обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період визначаються з урахуваннями вимог пунктів 4.1.1 - 4.1.7 цього додатка та підтверджується Актом про використану електричну енергію за формою, що відображена у додатку до цього договору, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

У разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, споживач за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальни режимом використання постачальника підвищену (згідно із ст. 26 Закону України "Про електроенергетику") вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом (п. 7 додатку 2 до договору).

Відповідно до п. 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України. Сума пені (без ПДВ) назначається у платіжному документі окремим рядком.

Відповідно до пункту 9.4 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2011. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до Додаткової угоди від 29.12.2014 Договір №26560 укладено на строк до 30.06.2015.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі листа відповідача від 26.06.2015 вх. №69302 про розірвання договору за адресою вул. Ризька, 13-А, відповідно до корінця наряду-заявки №243 щодо припинення постачання електричної енергії при розірванні договору, позивачем здійснено відключення відповідача від електропостачання за адресою вул. Ризька, 73-А, про що було складено акт відключення № від 03.07.2015.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що нарахування в липні 2015 року здійснено за показниками приладів обліку зафіксованих під час складення акту № від 03.07.2015 про відключення при розірванні договору.

При цьому, оскільки, відповідно до п. 1 додатку №2 до договору розрахунковий період для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 14 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця, нарахування за липень 2015 здійснено в період з 14.06.2015.

За розрахунком позивача, у період з червня 2015 по липень 2015 (до 03.07.2015) у відповідача виникла заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 111923,73 грн. та у період з травня 2015 по липень 2015 - заборгованість за спожиту реактивну електроенергію у розмірі 681,56 грн.

Також, в червні 2015 року зафіксовано перевищення договірних величин споживання електроенергії, двократна вартість якої становить 12 275,40 грн.

Відповідачем в строки визначені, п. 2, п. 2.1., п. 2.2. додатку 2 до договору, оплату обсягів спожитої активної енергії та оплату обсягів спожитої реактивної енергії, а також оплату двократної вартості електроенергії не здійснено.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором на постачання електричної енергії № 26560 за спожиту активну електричну енергію складає 111923,73 грн., за спожиту реактивну електроенергію - 681,56 грн. та сума двократної вартості електроенергії - 12275,40 грн.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем нараховані пеня у розмірі 9640,04 грн., 3% річних у розмірі 1509,81 грн. та інфляційна складова боргу у розмірі 2699,75 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Наявними в матеріалах справи актом №3126560/6/1 прийняття-передавання товарної продукції за червень 2015 року, рахунком-розшифровкою №3126560/6/1 від 01.07.2015, актом №3126560/7/1 прийняття-передавання товарної продукції за липень 2015 року, рахунком-розшифровкою №3126560/7/1 від 16.07.2015, довідкою про надходження коштів від відповідача за спожиту активну електричну енергію, заборгованість відповідача за спожиту активну електричну енергію у період з червня по липень 2015 року складає 111923,73 грн.

Згідно із актами надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії №3126560/5/2 від 31.05.2015, №3126560/6/2 від 30.06.2015, №3126560/7/2 від 31.06.2015, довідкою про надходження коштів від відповідача за спожиту реактивну електричну енергію, заборгованість відповідача за спожиту реактивну енергії за період з травня по липень 2015 року становить 681,56 грн.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску електричної енергії у зазначений період від відповідача не надходило.

Згідно із актами №3126560/6/4 від 30.06.2015, №3126560/7/4 від 31.07.2015 сума двократної вартості електроенергії складає 12275,40 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Однак, всупереч вищенаведеним нормам законодавства та положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань в часині здійснення розрахунків за використану активну електричну енергію в розмірі 111923,73 грн. та за перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 681,56 грн.

Згідно із п. 7 додатку 2 до договору, відповідач зобов'язаний здійснювати сплату вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Розрахунок суми двократної вартості електроенергії у розмірі 12275,40 грн. визнається судом обґрунтованим. Доказів оплати двократної вартості електроенергії у сумі 12275,40 грн. матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, розмір невиконаного зобов'язання за договором на постачання електричної енергії №26560 підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 111923,73 грн., заборгованості за спожиту реактивну електроенергію у розмірі 681,56 грн. та суми двократної вартості електроенергії у розмірі 12275,40 грн.

Позивач, також, просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9640,04 грн. (нараховану за періоди: з 01.06.2015 по 16.11.2015 (на заборгованість за спожиту активну електричну енергію), з 01.05.2015 по 16.11.2015 (на заборгованість за спожиту реактивну електричну енергію);

3% річних у розмірі 1509,81 грн. (нараховані за періоди: з 01.06.2015 по 16.11.2015 (на заборгованість за спожиту активну електричну енергію), з 01.05.2015 по 16.11.2015 (на заборгованість за спожиту реактивну електричну енергію);

та інфляційну складову боргу у розмірі 2699,75 грн. (нараховану за періоди: з 01.06.2015 по 16.11.2015 (на заборгованість за спожиту активну електричну енергію), з 01.05.2015 по 16.11.2015 (на заборгованість за спожиту реактивну електричну енергію).

За розрахунком позивача нарахування пені на заборгованість за спожиту активну електричну енергію здійснене позивачем з 01.06.2015 по 16.11.2015, при цьому, позивачем заявлено до стягнення суму пені нараховану тільки за період з 01.06.2015 по 16.06.2015, у зв'язку із чим, перерахунок пені здійснюється судом в межах заявленого позивачем періоду.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлену електричну енергію передбачена у п. 4.2.1. договору.

Суд, перевіривши розрахунки пені, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 7810,19 грн., а тому позовні вимоги у цій частині, суд задовольняє частково.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунок 3% річних у розмірі 1509,81 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим, вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що розмір інфляційних втрат становить 1686,31 грн., а тому позовні вимоги у цій частині, суд задовольняє частково.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр" (04060, м. Київ, вул. Ризька, будинок 73-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ) борг за спожиту активну електричну енергію у розмірі 111923,73 грн., борг за спожиту реактивну електричну енергію у розмірі 681,56 грн., двократну вартість електроенергії у розмірі 12275,40 грн., пеню у розмірі 7810,19 грн., 3% річних у розмірі 1509,81 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1686,31 грн., судові витрати у розмірі 2038,31 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2016 .

Суддя С.О. Турчин