ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" лютого 2016 р.Справа № 922/186/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання - Федоровій К.О.

розглянувши заяву Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_1" про забезпечення позову по справі

за позовом Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_1", м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Харківської філії ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", м. Харків
про розірвання договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №72-16 від 20.01.2016 року

відповідача -директор філії ОСОБА_3, ОСОБА_4, довіреність №139 ві29.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року до господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Харківської філії ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі - відповідач) звернулось ДП "Завод імені ОСОБА_1" (далі - позивач). У позові останній просив суд розірвати договір від 04.12.2013 року, що був укладений між сторонами, про врегулювання відносин сторін, що виникають при реалізації права спільного використання залізничного стрілочного переводу №1-Ч та 10 м. залізничного шляху від граничного стовпчика стрілочного переводу №1-Ч до знаку "Межа під'їзного шляху" сторони 2, розташованих за адресою: м. Харків, ст. Харків-Балашовський.

Ухвалою суду від 27.01.2016 року було порушено провадження у справі та її призначено до розгляду на 08.02.2016 року об 11:40 год.

05.02.2016 року до господарського суду позивачем - ДП "Завод ім. В.О. Малишева" була подана заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд заборонити відповідачу використовувати будь-яким способом майно ДП Завод ім. В. О. Малишева, а саме: залізничний стрілочний перевод №1-Ч та 10 м. залізничного шляху від граничного стовпчику стрілочного переводу №1-Ч до знаку Межа під'їзного шляху Харківського філіалу ПрАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту, що розташовані за адресою: м. Харків, станція Харків-Балашовський.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що користування відповідачем стрілочним переводом та 10 м залізничного шляху, які знаходяться в неналежному технічному стані, є небезпечним та може потягнути за собою знищення вказаного майна або, як найменше, значне зменшення його цінності. У якості доказів на ці обставини посилається на ОСОБА_2 комісійного огляду під'їзного шляху ДП Завод ім. В. О. Малишева від 19.01.2016 року, від 10.11.2015 року, від 19.10.2015 року, від 13.08.2015 року, 16.07.2015 року, 15.04.2015 року, 04.02.2015 року. Також вказує на те, що технічні недоліки, виявлені 19.10.2015 року, взагалі загрожують безпеці руху, через що було заборонено подачу вагонів на ділянку під'їзного шляху ДП Завод ім. В. О. Малишева, що підтверджується листом від 19.10.2015 року №118 Відокремленого підрозділу Харківська дирекція залізничних перевезень ДП Південна залізниця станція Харків-Балашовський.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи вимоги статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (з подальшими змінами та доповненнями), питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Отже, виходячи зі змісту вказаного пункту, підстави для заборони відповідачеві користуватися майном, будуть наявні у випадку, якщо таке користування буде мати наслідком руйнування, знищення, зменшення вартості спірного майна та інші негативні наслідки.

Позивач повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом з тим, подані позивачем акти комісійного огляду та копія листа №118 від 19.10.2015 року підтверджують лише наявність недоліків, які є загрозою безпеки руху. Втім, вони не можуть слугувати доказом можливого знищення спірного майна. Крім того, задоволення вказаної заяви, на думку суду, може мати наслідком повне припинення господарської діяльності відповідача, що є неприпустимим.

За переконанням суду, позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу користуватися спірним майном, може призвести до руйнування або знищення вказаного майна, або може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_1" про забезпечення позову - відмовити.

Суддя ОСОБА_5