РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/31208/15

За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації
Провиселення з нежитлового приміщення

Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Микитин С.С. - дов. № 6 від 05.01.2016 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» про виселення з нежитлового приміщення загальною площею 13,5 кв.м. за адресою м. Київ, вул.Туполєва, 17, літ. Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року порушено провадження у справі № 910/31208/15 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Святошинську району в місті Києві державну адміністрацію, розгляд справи призначено на 15.01.2016 року.

У судовому засіданні 15.01.2016 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення у справі.

Представник відповідача в судове засідання 15.01.2016 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи 15.01.2016 року через канцелярію суду подав письмове підтвердження відсутності аналогічного спору, а в судовому засіданні надав усні пояснення, згідно яких підтримав заявлений Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» позов.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, ухвалою від 15.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 01.02.2016 р.

У судовому засіданні 01.02.2016 р. представником позивача було подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких вказаний учасник судового процесу позовні вимоги підтримує.

Відповідач та третя особа у судове засідання 01.02.2016 р. не з'явились, представників не направили, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України не скористались.

Проте, за висновками суду вказані учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. При цьому, суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01135, м.Київ, вул.Лекянівська, буд.81, кв.34. Одночасно, в матеріалах справи наявна ще одна адреса Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі»: м. Київ, вул.. Туполєва, 17, літ Б. Місцем знаходження третьої особи є: 03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 9.

На вказані адреси судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 15.01.2016 р. з метою повідомлення відповідача та третьої особи про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверти з вказаною вище ухвалою до господарського суду повернуто не було.

Одночасно, суд зауважує, що попередня судова кореспонденція, яка була направлена відповідачу була повернута до суду з відміткою «відсутня адреса одержувача».

У відповідності до п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресами відповідача та третьої особи, які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення вказаних учасників судового процесу про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача та третьої особи можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач та третя особа не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою від 15.01.2016 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки відповідача та третьої особи в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічними правами у відповідності до ст.27 Господарського процесуального кодексу України наділено третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 постанови №11 від 17.10.2014р. пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 15.01.2016 р. явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

За висновками суду, незважаючи на те, відповідач та третя особа не з'явились у судове засідання 01.02.2016 р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 01.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014 р. між Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» (орендар) та Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (підприємство) було укладено договір №263 про передачу майна територіальної громади міста Києва, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі протоколу №169 від 14.03.2014 р. засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності та розпорядження №243 від 18.04.2014 р. Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлову окремостоячу будівлю), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яка знаходиться за адресою: вул.Туполєва, 17, літ.Б, для розміщення офісу.

За умовами п.2.1 договору №263 від 30.05.2014 р. об'єктом оренди є нежила будівля загальною площею 13,5 кв.м, розташована на першому поверсі згідно з викопіюванням з поверхневого плану, що складає невід'ємну частину правочину.

Вартість об'єкту оренди згідно з затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.08.2013 р. становила 91 900 грн. (п. 2.1 договору №263 від 30.05.2014 р.).

У п.2.4 вказаного правочину зазначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва».

За умовами п. 3.1 договору №263 від 30.05.2014 р. за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням №34/6250 від 22.09.2011 р. Київської міської ради.

Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною договору (додаток №1), на дату підписання договору за перший місяць оренди становить 1235,94 грн. Розмір оренди за кожен наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованого у поточному місяці. Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (п.п. 3.2, 3.4 договору №263 від 30.05.2014 р.).

У п.3.5 договору №263 від 30.05.2014 р. зазначено, що орендна плата сплачується на рахунок підприємства.

Відповідно до п.3.6 спірного правочину орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря не пізніше двадцятого числа поточного місяця.

Вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території , вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, в тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою, не входить до складу орендної плати та відшкодовується орендарем на підставі договорів (угод), укладених орендарем та підприємством або організаціями, що надають такі послуги (п. 3.8 договору №263 від 30.05.2014 р.).

У п.9.1 вказаного правочину зазначено, що договір є укладеним з моменту його підписання сторонами та діє з 30.05.2014 р. до 28.05.2017 р.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №263 від 30.05.2014 р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення між учасниками судового процесу взаємних цивільних прав та обов'язків з оренди майна територіальної громади міста Києва.

Як свідчать матеріали справи, Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією та Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» було передано, а орендарем прийнято у користування окремо стоячу будівлю на першому поверсі загальною площею 13,5 кв.м., розташовану за адресою: вул. Туполева, 17, літ.Б, про що сторонами складено та підписано акт б/г від 30.05.2014 р. приймання-передачі об'єкту оренди.

02.03.2015 р. сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до договору №263 від 30.05.2014 р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до змісту якої сторонами визначено, що підприємством за спірним правочином є Комунальне підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та визначено, що об'єкт оренди що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Розпорядженням №58 від 06.02.2015 р. Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації «про передачу та закріплення житлового та нежитлового фонду за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання за позивачем нежитлове приміщення площею 13,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 17, літ. Б.

Додатковою угодою від 02.03.2015 р. контрагентами досягнуто згоди, що орендна плата вноситься на рахунок Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду у Святошинському районі м. Києва».

В угоді №1 до договору №263 від 30.05.2014 р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду позивачем та відповідачем погоджено обсяги відшкодування орендарем витрати підприємства, що полягають у : платі за землю в розмірі 46,53 грн.; експлуатаційних витратах балансоутримувача - 22,95 грн., та податок на додану вартість в розмірі 13,90 грн., що загалом становить 83,38 грн.

За користування об'єктом оренди у період з березня по листопад 2015 р. позивачем було нараховано орендну плату на загальну суму 17 478,91 грн., відшкодування плати за землю в сумі 418,77 грн., експлуатаційні витрати в розмірі 331,47 грн. та податок на додану вартість в розмірі 3645,83 грн.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ч.1 ст.762 вказаного нормативно-правового акту за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Керуючись умовами укладеного між сторонами правочину та приписами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що строк внесення орендарем орендної плати, експлуатаційних витрат та відшкодування плати за землю, що нараховані за період з березні по листопад 2015 р., настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» свої обов'язки з внесення орендних платежів, відшкодування вартості плати за землю та експлуатаційних витрат належним чином не виконувались, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 7593,39 грн. (з урахуванням часткових оплат, що були внесені у жовтні - листопаді 2015 р.).

За приписами ст.591 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст.291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

За приписами ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитись від договору оренди.

Зокрема, вказаною нормою права передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Тобто, ст. 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування об'єктом оренди протягом трьох місяців. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 08.05.2012р. Верхового Суду України по справі №3-26гс12.

При цьому, вказану норму слід розуміти таким чином, що право на відмову від договору та право вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плати виникає, якщо останній не здійснює розрахунків протягом 3 місяців підряд. Вказану правову позицію наведено у постанові від 12.06.2007 р. Верховного Суду України по справі №24/272.

Відповідно до п.5.1 постанови №12 від 29.05.2013 р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі, протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

З огляду на неналежне виконання орендарем своїх обов'язків за договором №263 від 30.05.2014 р. в частині внесення орендної плати за період з березня 2015 р. по жовтень 2015 р., в обсязі та строки, що визначені у мовами укладеного між учасниками судового процесу правочину, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», керуючись приписами чинного законодавства, направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» повідомлення №335 від 22.10.2015 р. про припинення договору та повернення об'єкту оренди за актом приймання-передачі.

Обставини щодо направлення заявником вказаного повідомлення на адресу відповідача, що відповідає, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, підтверджується фіскальним чеком №7020 від 26.10.2015 р.

Вказане поштове відправлення було вручено адресату 30.11.2015 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

При цьому, судом також прийнято до уваги, що відповідачем протягом розгляду справи факт отримання від заявника вказаного повідомлення спростовано не було.

Отже, враховуючи, що відповідачем так і не було спростовано факту невиконання своїх обов'язків із внесення орендних платежів за договором №263 від 30.05.2014 р. протягом більш як трьох місяців підряд, суд дійшов висновку, що у орендодавця виникло право на відмову від договору оренди на підставі ст.782 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, з огляду на всі фактичні обставини справи, керуючись приписами ст.782 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що договір №263 від 30.05.2014 р. є розірваним з моменту отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» повідомлення про відмову від договору, а саме з 30.11.2015 р.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 291 Господарського кодексу України та ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що договір оренди припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

У ст. 785 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

За умовами п.4.15 договору №263 від 30.05.2014 р., що орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується орендодавцем, орендарем та підприємством.

Пунктом 7.6 вказаного правочину передбачено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані, в якому об'єкт був переданий, з урахуванням здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди об'єкту, з урахуванням зносу за період строку дії договору.

Як вже зазначалось, у повідомленні №335 від 22.10.2015 р. позивачем було висунуто вимогу про повернення об'єкту оренди.

Враховуючи, що висновки суду щодо припинення дії договору №263 від 30.05.2014 р. 30.11.2015 р., суд дійшов висновку, що строк звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» об'єкта оренди, а саме нежитлової будівлі площею 13,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: вул.Туполєва, 17, літ.Б, настав.

Проте, за твердженнями Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» об'єкт оренди за договором №263 від 30.05.2014 р. так і не було повернуто, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 27, 43, 49, 75, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» (01135, м.Київ, вул. Лукянівська, буд.81, кв. 34, ) з нежитлової окремо стоячої будівлі загальною площею 13,5 кв.м за адресою м.Київ, вул. Туполєва, 17 літ.Б шляхом передання по акту приймання-передачі Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» (03134, м.Київ, вул.Симиренка, буд.17, ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Комі» (01135, м.Київ, вул. Лукянівська, буд.81, кв. 34, ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» (03134, м.Київ, вул.Симиренка, буд.17, ) судовий збір в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять)грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

04.02.2016 р.

Суддя О.М. Спичак