ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 921/845/15-г/4

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області, вул. О. Кульчицької, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001 № 08-3/1342 від 02.11.2015 р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.10.2015 р.

у справі № 921/845/15-г/4

за позовом: Дочірнього підприємства "Львівський дорсервіс" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вул. Чорновола, 32, м. Самбір

до відповідача ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області, м. Тернопіль,

про cтягнення заборгованості в сумі 129 564,47 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3 П - представник;

від відповідача не з»явився;

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України, учасником судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.10.2015 р. у справі № 921/845/15-г/4 (суддя Бурда Н.М.) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області Державного агентства автомобільних доріг України на користь Дочірнього підприємства "Львівський дорсервіс" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 89 027,00грн. боргу, 38 708,15грн. втрати від інфляції, 1 829грн. 3% річних та 2 591,29грн. в повернення сплаченого судового збору.

ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області подано апеляційну скаргу № 08-3/1342 від 02.11.2015 р., в якій просить частково скасувати рішення суду в частині стягнення 1 829,35 грн. 3% річних та 38 708,15 грн. втрат від інфляції, посилаючись на те, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник посилається на те, що ОСОБА_2 автомобільних доріг є неприбутковою організацією, одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Розпорядником бюджетних коштів є Державне агенство автомобільних доріг України. Спірний об»єкт включений до переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №46 від 12.02.2014 року в редакції постанови КМУ №168 від 04.06.2014р. «Деякі питання використання у 2014 році коштів, залучених у 2012 році під державні гарантії Державним агенством автомобільних доріг», за якою службі не додано коштів на суму 143 663 937,00грн. Станом на час слухання справи постанова щодо оплати робіт, виконаних у 2012 році за рахунок коштів, залучених під державні гарантії урядом не прийнята.

Отже, скаржник зазначає, що оскільки служба є одержувачем бюджетних коштів, заборгованість не оплачена у зв»язку з відсутністю бюджетного асигнування, рішення щодо даної бюджетної програми урядом не прийняте, тому скаржник вважає, що при прийнятті рішення судом не враховано положення ст.614 ЦК України при вирішенні питання щодо сплати пред»явлених в позовній заяві інфляційних втрат та 3% річних.

Дочірнє підприємство Львівський дорсервіс відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи скаржника є безпідставними та необгрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, між ДП "Львівський дорсервіс" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (підрядник) та ОСОБА_2 автомобільних доріг у Тернопільській області (замовник) 18 вересня 2012 року укладено наступні договори підряду:

- №68р по виконанню робіт з поточного (середнього) ремонту автомобільної дороги державного значення М-19 Доманове Ковель Чернівці Тереблече км 443+000-447+860;

- №69р по виконанню робіт з експлуатаційного утримання автомобільної дороги державного значення М-19 Доманове Ковель Чернівці Тереблече км 442+000-443+000 (а.с.11-26).

Відповідно до умов вказаних договорів замовник доручив підряднику та зобовязався прийняти і оплатити виконання робіт з поточного (середнього) ремонту автомобільної дороги державного значення М-19 Доманове Ковель Чернівці Тереблече км 443+000-447+860 на суму 89 027,00 грн. (договірна ціна) та з експлуатаційного утримання автомобільної дороги державного значення М-19 Доманове Ковель Чернівці Тереблече км 442+000-443+000 (нанесення дорожньої розмітки) на суму 24 707,00 грн. (договірна ціна), а ДП "Львівський дорсервіс" в свою чергу - виконати доручені роботи (п.1.1. договорів).

Відповідно до п. 9.2 договорів замовник здійснює розрахунки за виконані роботи підрядником по мірі надходження коштів на відповідний казначейський рахунок відповідача на підставі "Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма КБ-3).

Згідно із п. 10.4 договорів сторони погодили, що прийняття-передача закінчених робіт здійснюється на основі акту прийому-передачі відповідно до діючих норм та правил.

Відповідно до п.п. 9.5 та 9.6 договорів замовник зобовязався виконати свої зобовязання лише у разі наявності та в межах фактичних надходжень коштів (відкритих асигнувань (виділених коштів), а також лише у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов вказаних договорів ДП "Львівський дорсервіс" повністю та належним чином виконало роботи по ремонту автомобільної дороги державного значення М-19 Доманове Ковель Чернівці Тереблече км 443+000-447+860 та роботи з експлуатаційного утримання автомобільної дороги державного значення М-19 Доманове Ковель Чернівці Тереблече км 442+000-443+000 на загальну суму 113 734,00 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за вересень 2012р. по договору №68р від 18.09.2012р. на суму 89 027,00 грн. (а.с.27), за вересень 2012р. по договору №69р від 18.09.2012р. на суму 24 707,00 грн. (а.с.29) та довідками про вартість робіт і витрати (форма КБ-3) (всього 2 шт.) від підписання яких замовник відмовився (а.с.28,30).

З матеріалів справи вбачається, що ДП "Львівський дорсервіс" звертався до відповідача з проханнями та вимогами прийняти та оплатити виконані роботи, а саме: листи №13 від 20.01.2014р., №36 від 17.03.2014р., №76 від 04.04.2014р. та № 149 від 08.10.2014р. Разом з листами відповідачу надсилались акти виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт форма КБ-3 згідно договорів №68р та №69р від 18.09.2012р., з проханням підписати та повернути один екземпляр на адресу підприємства (а.с.31-36).

Листом №15-6/1311 від 17.11.2014р. відповідач надав позивачу відповідь, згідно якої визнає наявність заборгованості в сумі 113 734,00грн. та зазначає про відсутність фінансування, як причину неоплати виконаних робіт (а.с.37).

26.11.2014р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №182 про плату заборгованості в сумі 113 734,00грн. за договорами №68р та №69р від 18.09.2012р., 17.02.2015р. з претензією № 25 про погашення заборгованості в сумі 113 734,00грн. та 26.05.2015р. з претензією №81 про погашення заборгованості в сумі 89 027,00грн. (а.с.15-45, 46).

Матеріалами справи підтверджується часткова оплата відповідачем виконаних робіт, станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість становить 89 027,00грн, дану заборгованість відповідач визнає у свої листах № №08-5/352 від 31.03.2015р та №08-2/808 від 02.07.2015р. відповідях на претензії, в яких, зокрема, зазначає, що причиною неоплати виконаних робіт є відсутність фінансування (а.с.45,47).

Вищенаведене стало підставою для звернення з позовом в господарський суд з вимогою стягнути з відповідача 89 027,00грн. основної заборгованості, 38 708,15грн. втрат від інфляції та 1 829,32 грн. 3% річних.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до закону, умов договору, інших правових актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Не допускається одностороння відмова від зобовязання.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як зазначалось вище, факт виконання робіт за договорами позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма №КБ-2в) (всього 2 шт.) на суму 113 734,00грн..

Відповідач свої зобов'язання за договорами виконав не в повному обсязі , а саме не оплатив вартість виконаних позивачем за договорами №68р та №69р. від 18.09.2012р. робіт на суму 89 027,00грн.

Згідно із ч. 1ст. 843 ЦК України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або спосіб її визначення.

Зі змісту положень п. 9.2 договорів вбачається, що замовник здійснює розрахунки за виконані роботи підрядником по мірі надходження коштів на відповідний казначейський рахунок відповідача, на підставі "Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма КБ-3).

Щодо вищезазначеного судова колегія зазначає наступне.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів. Тому у випадках порушення грошового зобовязання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Судова колегія вважає, що положення п.9.5 договорів, згідно з якими замовник виконує свої зобов»язання по даних договорах лише у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплатити надані послуги, оскільки з урахуванням приписів ст.ст. 251, 252 ЦК України, надходження коштів з державного бюджету не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

Згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також судова колегія зазначає, що встановлена умовами договору привязка щодо відсутності у замовника обовязку оплачувати виконані роботи у зв'язку з ненадходженням бюджетних коштів не визначена законодавчо як така, що звільняє боржника від виконання зобов'язання, натомість ч. 2 ст. 218 ГК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті виконаних робіт відповідно до договору у повному обсязі не здійснив, сума боргу належними доказами доведена, а тому судом першої інстанції правомірно визнано такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 89 027,00грн. за виконані роботи.

Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від обов»язку виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок 3% відсотків річних та інфляційних втрат, правомірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача за період з грудня 2014р. по липень 2015р. (включно) 38 708,15грн. інфляційних та 3% річних в сумі 1 829,32грн. відповідно.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції що заперечення скаржника щодо неправомірності вимог позивача в частині стягнення 38 708,15грн. інфляційних нарахувань та 1 829,15 грн. 3% річних, є безпідставними з огляду на те, що інфляційні нарахування та 3% річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання, а відповідно до ч.1. ст. 652 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. В ході розгляду справи відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про погашення наявної заборгованості.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.10.2015 р. у справі № 921/845/15-г/4 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.02.2016р.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.