ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/6421/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Нова", м. Харків
про стягнення 142503,56 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 05.02.2015 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг", м. Харків (позивач) 16.12.2015 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Нова", м. Харків, про стягнення 142503,56 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором № 89/13 від 05.03.2013 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу в розмірі 57980,92 грн., 3 % річних в розмірі 4450,42 грн., індекс інфляції в розмірі 45372,62 грн., пеню в розмірі 28901,51 грн. та штраф 10 % в розмірі 5798,09 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6421/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 19 січня 2016 року об 11:20.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 січня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (415 від 11.01.2016 р.) та розгляд справи № 922/6421/15 відкладено на 02 лютого 2016 р. о 10:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 лютого 2016 року розгляд справи № 922/6421/15 відкладено на 09 лютого 2016 р. об 11:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

03.02.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшов супровідний лист (вх. № 3582) з Витягом з ЄДРПОУ стосовно відповідача станом на 03.02.2016 року, який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

08.02.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшла заява (вх. № 3887), в якій останній просить суд зобов'язати позивача направити на адресу відповідача позовну заяву.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав, про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі повідомлений своєчасно та належним чином, зокрема, шляхом отримання 04.02.2016 року відповідачем відповідної телефонограми № 80. Разом з тим, 08.02.2016 року на адресу повернулась ухвала господарського суду Харківської області від 19.01.2016 р., яка була направлена на адресу відповідача, що вказана в позовній заяві та яка співпадає з адресою, зазначеної у Витягу з ЄДРПОУ, з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Розглянувши заяву відповідача (вх. № 3887), в якій останній просить суд зобов'язати позивача направити на адресу відповідача позовну заяву, господарський суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні як в такій, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами.

Господарський суд, в ухвалі про порушення провадження у даній справі від 18.12.2015 року матеріали позовної заяви ТОВ "УПЕК Трейдинг" до ТОВ "Торгово-промислова компанія "Нова" про стягнення 142503,56 грн. визнав достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та керуючись ст.ст. 64, 65, 86 ГПК України, господарським судом прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у даній справі.

Також, господарський суд звертає увагу відповідача на те, що з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, відповідач заздалегідь був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, ухвала про порушення провадження у справі від 18.12.2015 р., яка була направлена на адресу відповідача, отримана останнім ще 05.01.2016 року відповідач мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами, наділених останнього ст. 22 ГПК України, зокрема, ознайомитись з матеріалами справи, зробити з них витяги, зняти копії та взяти участь у призначених судових засіданням у даній справі. Проте відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позовну заяву, а також доказів в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа №922/6421/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

05.02.2013 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір № 89/13 (далі-Договір) (т.с. І а.с. 16-17), відповідно до умов пункту 1.1 . Замовник доручає, а Виконавець зобов'язався відповідно до доручення виготовити та відгрузити штамповані заготівки згідно креслень Замовника (далі -продукція), згідно Специфікацій, що є невід'ємною частиною даного Договору, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити продукцію на умовах даного Договору. Замовник доручає, а Виконавець зобовязався відповідно до доручення виготовити штамповані заготівки, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити продукцію на умовах даного Договору (1.2. Договору).

Згідно з 2.1. Договору, ціна продукції і загальна сума Договору визначається Специфікаціями до цього Договору, які є його від'ємною частиною. Загальна передбачувана сума цього договору складає суму всіх специфікацій (п. 2.2. Договору).

Відповідно до умов п. 3.1. Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Згідно з п. 3.2. Договору, датою оплати вважається дата зарахування банком Виконавця грошових коштів на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до п. 3.3. Договору, умови оплати продукції на кожну узгоджену Сторонами партію за даним Договором указуються у специфікаціях, які є невідємними частинами Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, термін виготовлення продукції за даним Договором становить 30 днів з моменту надходження передоплати на рахунок Виконавця. Допускається дострокове виготовлення продукції. Термін виготовлення обчислюється з моменту здійснення Замовником попередньої оплати згідно умов цього Договору, якщо інше не передбачене в специфікації.

Відповідно до п. 4.2. Договору, постачання продукції за договором здійснюється за рахунок Замовника на умовах FСА (франко-перевізник), м. Лозова, вул. Свободи, 24, згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС-2010.

Датою постачання продукції вважається дата відмітки про отримання продукції Замовником на складі Виконавця та вказана в супровідних документах. До кожної партії відвантаженої Продукції Виконавець докладає оригінали наступних документів: рахунок-фактура, видаткова накладна, податкова накладна. (п. 4.3., 4.4. Договору).

Продукція за якістю повинна відповідати кресленням і технічним умовам Виконавця погодженими з Замовником. Відправником вантажу продукції за цим договором є ТОВ "Лозівський ковально - механічний завод (м. Лозова, вул. Свободи, 24) (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 9.1. Договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголосив, що свої зобов'язання за вищевказаним Договором № 89/13 від 05.02.2013 року позивач виконав належним чином та відвантажив відповідачу продукцію на загальну суму 554431,36 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані сторонами накладні та довіреності на отримання товару (т.с. І а.с. 21-22, 25-26), в свою чергу відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за вищевказаним Договором та перерахував на користь позивача лише 247571,55 грн.

Крім того, між позивачем та відповідачем було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 248878,89 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.07.2014 року (т.с. І а.с. 29-30), з врахуванням чого, залишок заборгованості відповідача після здійснення останнім оплат та зарахування зустрічних однорідних вимог склав 57980,92 грн.

Таким чином, 21.05.2013 року відповідачу, за специфікацією №5 від 20.05.2013 р. було поставлено продукцію на суму 56484,98 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №663/1 від 21.05.2013р., рахунком-фактурою №575 від 20.05.2013 р., довіреністю на отримання товару №134 від 20.05.2013 р. та довірчим листом №01-21/05-2013 від 21.05.2013р. Оплата за даною поставкою Відповідачем не здійснена.

Також, 28.10.2013р. відповідачу, за специфікацією №7 від 28.10.2013 р. було поставлено продукцію на суму 30031,49 грн., що підтверджується товарною накладною №3067 від 28.10.2013 р., довіреністю на отримання товару №302 від 24.10.2013 р. та довірчим листом за вих. №01-24/10-2013 від 24.10.2013р. Оплата за згаданою поставкою Відповідачем здійснена в сумі 29031,49 грн., залишок боргу склав 1495,94 грн.

Таким чином, станом на 14.12.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним Договором складає 57980,92 грн.

Більш того, заборгованість відповідача в розмірі 57980,92 грн. зафіксована сторонами в Акті звіряння взаємних розрахунків станом на 21.07.2014р., який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками (т.с. І а.с. 28).

У зв'язку з наявною заборгованістю, у порядку досудового врегулювання спору між сторонами, позивачем на адресу відповідача було направлено три Претензії за вих. №3449 від 11.12.2014р., за вих. №439 від 16.02.2015р., за вих. №1579 від 14.05.2015р. (т.с. І а.с. 31-35).

Проте відповідач відповіді на Претензії не надав та суму боргу позивачу не сплатив.

Таким чином, вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

На момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із обставин справи вбачається, що у даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі Договору № 89/13 від 05.03.2013 р., в якому сторони вільно на власний розсуд визначили низку цивільних прав та обов'язків, що підлягають виконанню з боку сторін, оскільки відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд встановив, що даний Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов Договору, тобто доказів сплати позивачу грошових коштів за отриманий товар у розмірі 57980,92 грн., господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 57980,92 грн., підтверджуються наявними у матеріалах справи № 922/6421/15 доказами та підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовних вимог в частині заявлених до стягнення пені в розмірі 28901,51 грн. та 10 % штрафу в розмірі 5798,09 грн., господарський суд зазначає про наступне.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з умовами пункту 7.2. Договору № 89/13 від 05.03.2013 р., сторони передбачили, що за порушення термінів виконання зобовязання винна Сторона сплачує добросовісній Стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. Якщо порушення строку складає 10 днів та більше винна Сторона додатково сплачує другій Стороні штраф у розмірі 10% від вартості невиконаного зобовязання.

Як передбачено п. 4 ОСОБА_2 господарського суду від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 року та постанова Вищого господарського суду України від 12.06.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 №42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08.

Відповідно до наданих позивачем нарахувань, пеня нарахована позивачем на суму боргу в розмірі 56484,98 грн. за період з 15.12.2014 р. по 14.12.2015 р. та на суму боргу в розмірі 1495,94 грн. пеня нарахована за період з 15.12.2014 р. по 14.12.2015 р., на підставі чого, пеня за розрахунком позивача складає 28901,51 грн.

Дослідивши умови пункту 7.2. Договору № 89/13 від 05.03.2013 р., господарський суд зазначає, що вказані умови п. 7.2. Договору про нарахування пені "за кожен день прострочення" зобов'язання не можна розцінювати, як встановлення іншого строку нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України (шість місяців).

Згідно з вимогами ч. 2. ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а тому застереження "за кожен день прострочення" не є зміною або продовженням строку нарахування неустойки, встановленого ч. 6 ст.232 ГК України, тобто спірним Договором не вказано інший, ніж 6 місяців, строк.

Враховуючи вищенаведене, задоволенню підлягає сума пені в розмірі 13836,01 грн., в іншій частині суд відмовляє у зв'язку з невірним нарахуванням.

Перевіривши надані позивачем нарахування 10 % штрафу в розмірі 5798,09 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовних вимог в частині заявлених до стягнення з відповідача 45372,62 грн. індексу інфляції та 4450,42 грн. 3% річних, господарський суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування 3 % річних позивачем визначений вірно, що дає підстави господарському суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 45372,62 грн. інфляційних та 4450,42 грн. 3% річних.

Вищенаведені обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ст.ст. 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Нова" (61093, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 88/90; ; п/р 7401 в АТ "Астра-Банк", МФО 380548) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Упек Трейдинг" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, буд. 4, , п/р 8816 в АТ "ОТП Банк", м. Київ, МФО 300528) - 57980,92 грн. заборгованості за Договором № 89/13 від 05.03.2013 р.; 13836,01 грн. пені; 5798,09 грн. штрафу; 45372,62 грн. індексу інфляції; 4450,42 грн. 3 % річних; 1911,56 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 12.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3