КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа№ 910/23194/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Корчагін М.П. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Шкабрій М.П. - за належним чином оформленою довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р.

у справі №910/23194/15 (суддя Головіна К.І.)

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн"

про стягнення 1 491 879,96 доларів США та 208 316,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Енергобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" про стягнення 1491879,96 доларів США та 208316,60 грн. заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань в частині своєчасного повернення наданих коштів та сплати процентів за користування ними за договором про надання кредитної лінії № 1302-08 від 28.03.2013р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. у справі № 910/23194/15 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ретн" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. у справі №910/23194/15 та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

У доводах апеляційного оскарження апелянт не погоджувався з доводами суду першої інстанції, вказував на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує, що зобов'язання з повернення боргу перед позивачем за договором кредитної лінії № 1302-08 від 28.03.2015р. в сумі 893855,70 грн. та 10000,00 дол. США було припиненим на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому суд першої інстанції повинен був частково відмовити у позові.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. по розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 р. у зв'язку з перебуванням суддів Смірнової Л.В. та Чорної Л.В. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Мальченко А.О., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Мальченко А.О., Пашкіна С.А., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.02.2016р.

01.02.2016 року через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а залишити без змін.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. у зв'язку з виходом суддів Смірнової Л.Г. та Чорної Л.В. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі №910/23194/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційного оскарження заперечував, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. по справі № 910/23194/15 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник відповідача доводи апеляційного оскарження підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати частково.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.03.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ретн" (позичальник) був укладений кредитний договір № 1302-08 (кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (п. 1.1 кредитного договору).

За змістом п.п. 1.1-1.4 кредитного договору, кредит надається у вигляді відкличної невідновлювальної лінії з траншевим режимом кредитування з лімітом заборгованості у розмірі 3 000 000,00 доларів США, процентною ставкою 12% річних та з терміном користування до 28.03.2016р.

Пунктом 3.4 кредитного договору Банк має право нараховувати проценти, виходячи із розрахунку встановленої у цьому договорі процентної ставки і фактичного залишку заборгованості не рідше одного разу на місяць, а позичальник сплачує проценти щомісячно до 10 числа включно наступного за звітним місяця, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок банку. При нарахуванні процентів банк використовує метод факт/факт.

Згідно п. 6.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використовувати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

У подальшому до кредитного договору були укладені договори про внесення змін, відповідно до яких, сторони погодили графіки повернення позичальником наданих кредитних коштів.

На виконання умов кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти у загальній сумі 3 000 000,00 доларів США, що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Станом на 01.06.2015р. позичальник допустив прострочення поверненні кредиту у сумі 43971,21 доларів США, що еквівалентно 7805387,27 грн.; сплаті процентів за користування кредитними коштами у сумі 43971,21 доларів США, що еквівалентно 925516,01 грн.; сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 38869,41 доларів США, що еквівалентно 818132,17 грн.; сплаті пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 4152,18 доларів США, що еквівалентно 87396,03 грн.

Керуючись п. 8.2 кредитного договору, 03.06.2015р. банк звернувся до позичальника з вимогою № 1774/5 про дострокове повернення кредиту та процентів.

Наявність у відповідача заборгованості, що виникла внаслідок несплати суми кредиту та відсотків за його користування, підтверджується матеріалами справи, зокрема, випискою з особового рахунку ТОВ "Ретн" та розрахунком заборгованості.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилався на зарахування зустрічних однорідних вимог, що припиняє його зобов'язання перед банком у зв'язку з наявністю невиконаних перед ним банком грошових зобов'язань з повернення коштів на відкритому відповідачем рахунку у цьому банку у розмірі 893855,70 грн. та 10000,00 доларів США.

На думку апелянта ця обставина є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

17.07.2015р. відповідач подав заяву про визнання його кредитором банку з грошовими вимогами на суму 893 855,70 грн. та 10 000,00 доларів США на підставі договору банківського рахунку від 03.04.2008р. між банком та відповідачем.

22.09.2015р., посилаючись на ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідач надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог з метою припинення зобов'язань позичальника за кредитним договором, шляхом списання їх з рахунку позивача № 701, відкритому у банку.

Позивач листом № 3336/5 від 07.10.2015р. відмовив відповідачу у визнанні припиненими зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Згідно ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог (постанова Верховного Суду України від 01.11.2005 р. № 15/154).

Частиною 3 ст. 203 Господарського кодексу України встановлено, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань.

Разом з тим, якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином та вона не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п. 31 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України").

Матеріалами справи встановлено, що банк зарахування зустрічних однорідних вимог не визнав, про що відповідач був повідомлений листом № 3336/5 від 07.10.2015р., внаслідок чого між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості позичальника за кредитним договором №1302-08 від 28.03.2013р.

Судом апеляційної інстанції встановлено , що на час подачі позичальником заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог 22.09.2015р. банк перебував у стані ліквідації.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції закону , чинній на час розгляду справи) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Позивачем встановлено, що учасники ТОВ "Ретн" є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є пов'язаними особами (доньками) з ОСОБА_7, який у свою чергу здійснює опосоредковану істотну участь у ПАТ "Енергобанк" через Ролайс Сервісез Лімітед, оскільки володіє часткою у статутному статутному капіталі банку у розмірі 99,51%.

Враховуючи вищезазначене судова колегія приходить до висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку неможливе з урахуванням приписів спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Перевіривши заявлені вимоги позивача до стягнення з урахуванням курсу національної валюти до долару США, встановленої Національним банком України станом на 26.08.2015р., колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню на користь позивача 1306163,48 доларів США заборгованість за неповернутим кредитом, що за курсом Національного банку України еквівалентно 29549873,24 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 94213,76 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 2 131 436,24 грн.; пеню за неповернутим кредитом у сумі 1916280,50 грн., що за курсом Національного банку України становить 84703,42 доларів США; пеню за простроченими відсотками у сумі 153 823,23 грн., що за курсом Національного банку України становить 6799,30 доларів США; 3 % річних, нарахованих на заборгованість за неповернутим кредитом, у сумі 192855,66 грн.; 3 % річних, нарахованих на заборгованість за простроченими відсотками, у сумі 15460,94 грн.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для часткового скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. у справі №910/23194/15 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. у справі №910/23194/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. у справі №910/23194/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23194/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна