РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/30926/15

За позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Міханіки Україна" м. Одеси

до 1. Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" м. Києва

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ространснафтопродукт" м. Києва

про визнання договору недійсним,

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідачів: 1. Кондрасій О.А., 2. Соковець І.О.

СУТЬ СПОРУ :

у грудні 2015 року Підприємство з іноземними інвестиціями "Міханіки Україна" вернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 4 вересня 2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" (далі - відповідач 1.) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Ространснафтопродукт" (далі - відповідач 2.) було укладено договір про відступлення права вимоги № 04/100/1850/ЮР, згідно з яким відповідач 1. передав (відступив) відповідачу 2. право вимоги до позивача за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04КЛ/100/1850/ЮР від 3 вересня 2013 р., укладеним між позивачем та відповідачем 1.

Посилаючись на те, що договір про відступлення права вимоги укладено без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки спірний договір має ознаки договору факторингу, на укладення якого відповідач 1. не мав права, оскільки не є фінансовою установою, позивач на підставі ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України просив визнати цей договір недійсним.

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Відповідачі у відзивах на позовну заяву, їхні представники у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись безпідставність заявлених вимог, відповідність спірного договору вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 4 вересня 2015 р. між відповідачами у справі було укладено договір про відступлення права вимоги № 04/100/1850/ЮР, згідно з яким відповідач 1. передав (відступив) відповідачу 2. право вимоги до позивача за кредитним договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04КЛ/100/1850/ЮР від 3 вересня 2013 р. укладеним між позивачем та відповідачем 1.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників відповідачів, наявними у справі копіями вищезазначених договорів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України позивачем не надано суду доказів невідповідності спірного договору вимогам чинного законодавства щодо такого виду договорів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Зміст спірного договору містить достатньо відомостей про обсяг і характер відступленого права, а саме умови, щодо передачі права вимоги первісним кредитором (цедентом) новому кредитору (цесіонарію). При укладенні спірного договору сторони керувалися положеннями ст. ст. 512, 513, 514 ЦК України. Доводи позивача з цього приводу є необгрунтованими.

Договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії між позивачем та відповідачем 1. не встановлено заборони на заміну кредитора у зобов'язанні без згоди боржника.

Посилання щодо правової природи спірного правочину як договору факторингу суперечать змісту цього договору, тому є безпідставними.

Доказів невідповідності спірного договору іншим вимогам чинного законодавства суду не надано.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Підприємства з іноземними інвестиціями "Міханіки Україна" м. Одеси відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар