ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа № 907/546/15

Львівський апеляційний господарський суд, у складі колегії суддів:

головуючого-судді Бойко С. М.

суддів: Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі судового засідання Гармата Т.,

за участю представників:

від позивача - Мельничук Ю. І.

від відповідача1 - не з'явився,

від відповідача2 - Барбадин-Дунець Н. М.

від відповідача3 - не з'явився

розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області

на рішення господарського суду Закарпатської області від 08.09.2015 р.

у справі № 907/546/15

за позовом заступника прокурора Закарпатської області, м. Ужгород в інтересах держави

до відповідача-1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача-2 приватного підприємства „Никіта", м. Ужгород,

до відповідача-3 Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання недійсними та скасування рішень Ужгородської міської ради; визнання недійсним договору оренди; зобов'язання повернути земельну ділянку,

,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 08.09.2015 року у справі № 907/546/15 в позові Закарпатської області, м. Ужгород в інтересах держави до Ужгородської міської ради, приватного підприємства „Никіта", Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень Ужгородської міської ради № 336 від 13.06.2007р. «Про погодження земельної ділянки для розміщення та будівництва готельно-торгівельного комплексу в районі вул. Університетської», п. 1.9 рішення Ужгородської міської ради №1040 від 20.03.2009 р. «Про надання та приватизацію земельних ділянок», рішення Ужгородської міської ради № 1115 від 15.05.2009 р. «Про надання в оренду земельної ділянки»; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного з приватним підприємством «Никіта», який зареєстровано Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» у Державному реєстрі земель 02.12.2010 р. за № 97, площею 5.43 га. нормативна грошова оцінка якої становить 49 016 610 грн., розташованої в м. Ужгороді по вул. Університетській, б/н у комунальну власність; зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на спірний випадок поширюються приписи Перехідних положень Земельного кодексу України у відповідній редакції, за змістом яких у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Також вказав, що в матеріалах справи є наявний «Акт вибору та обстеження земельної ділянки для облаштування та будівництва готельно-торгівельного комплексу на земельній ділянці площею 5,6000 га в районі вул. Університетської м. Ужгород», що спростовує твердження прокурора, про відсутність матеріалів вибору земельної ділянки. Окрім того, судом не встановлено інших підстав для визнання недійсним спірного договору.

В апеляційні скарзі прокурор просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 08.09.2015 року у справі № 907/546/15. Прийняти нове, яким в позовні вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом не взято до уваги що всупереч ст. 151 ЗК України, необхідні обстеження не проводились, матеріали вибору цієї земельної ділянки на момент прийняття рішення відсутні, і відповідною комісією не розглядались і не затверджувались. Окрім того, прокурор посилаючись на ст. 134 ЗК України, вказує на недотримання передбаченої процедури, що тягне за собою скасування даних рішень та визнання недійсним договору оренди, який був укладений на їх підставі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні прокурор посилався на обставини зазначені в апеляційній скарзі, просив рішення господарського суду Закарпатської області від 08.09.2015 року у справі № 907/546/15 скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити.

Представник відповідача- 2 в судовому засіданні заперечив твердження апелянта, просив рішення господарського суду першої інстанції без змін. При цьому відповідач вказав, що судом було вірно застосовано приписи Перехідних положень Земельного кодексу України у відповідній редакції та взято до уваги «Акт вибору та обстеження земельної ділянки для облаштування та будівництва готельно-торгівельного комплексу на земельній ділянці площею 5,6000 га в районі вул. Університетської м. Ужгород».

Відповідач 1 та відповідач 3 не забезпечили явку своїх представників в судове засідання, однак, оскільки судом виконанні всі необхідні процесуальні процедури щодо належного повідомлення сторін про час і місце слухання справи, а також відповідачем 1 та відповідачем 3 не направлено до суду жодних клопотань з зазначенням підстав, що передбачені процесуальним законодавством, які би унеможливлювали розгляд апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності останніх за наявних доказів по справі.

Відповідно до п.3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Апеляційний суд, дослідивши наявні докази, давши оцінку доводам та запереченням, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Ужгородська міська рада 13.06.07, розглянувши на пленарному засіданні матеріали погодження земельної ділянки для розміщення та будівництва готельно-торгівельного комплексу в районі вул. Університетської, керуючись ст. 151 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", прийняла рішення № 336 „Про погодження земельної ділянки для розміщення та будівництва готельно-торгівельного комплексу в районі вул. Університетської" - спірне у даній справі - яким ПП "Никіта" затверджено матеріали погодження вибору земельної ділянки площею 5,6 га для розміщення та будівництва готельно-торгівельного комплексу в районі вул. Університетської (п. 1); зобов'язано ПП "Никіта" протягом року замовити АПЗ на розробку проектної документації; розробити проектну документацію для розміщення та будівництва комплексу; замовити проект відведення земельної ділянки для розміщення та будівництва комплексу (п. 2); контроль за виконанням рішення покласти на постійні комісії міської ради (п.3).

Прокурор, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі посилається на відсутність, матеріалів погодження та вибору земельної ділянки для розміщення комплексу, що свідчить про те, що відповідною комісією такі матеріали не розглядалися, не затверджувалися та не проводилися необхідні обстеження, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 151 Земельного кодексу України у відповідній редакції.

Однак, в матеріалах справи наявний "Акт вибору та обстеження земельної ділянки для облаштування та будівництва готельно-торгівельного комплексу на земельній ділянці площею 5,6000 га в районі вул. Університетської м. Ужгород" від 2007 року складений та підписаний комісією у складі першого заступника міського голови (голова комісії), заступника начальника Ужгородського міського відділу земельних ресурсів (секретар комісії) та 9 членів комісії - представників відповідних управлінь та служб - про придатність обстеженої земельної ділянки для облаштування та будівництва ПП "Никіта" готельно-торгівельного комплексу, викопіровку з плану землекористування, які були надані на вимогу прокуратури Ужгородською міською радою в додатку до листа від 22.05.15 № 1203/03-18 як документи, що стали підставою для прийняття спірного рішення № 336. (а.с. 86-92).

Наведеним вище спростовано твердження прокурора про прийняття спірного рішення № 336 за відсутності матеріалів вибору земельної ділянки, чим обґрунтовано позовні вимоги в цій частині. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним цього рішення.

Щодо спірних рішень №№ 1040 (в частині п. 1.9) та 1155 судами встановлено, що 20.03.09 на пленарному засіданні Ужгородська міська рада, розглянувши клопотання юридичних та фізичних осіб, враховуючи генплан забудови м. Ужгорода та пропозиції постійних комісій, керуючись приписами ст.ст. 12, 40, 92, 121, 124 та розділом Х Земельного кодексу України, прийняла рішення № 1040 "Про надання та приватизацію земельних ділянок", п. 1.9 якого затвердила проект відведення та надала приватному підприємству "Никіта" в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 5,33 га для розміщення та будівництва готельно-торгівельного комплексу в районі вул. Університетської.

23.03.09 дія спірного рішення № 1040 в частині п.1.9 була зупинена розпорядженням Ужгородського міського голови за № 49, що прийнято відповідно до повноважень міського голови зазначених у п. 4 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", та вирішено винести питання на повторний розгляд міської ради.

15.05.09 на пленарному засіданні Ужгородська міська рада, розглянувши вищенаведене розпорядження міського голови № 49, "…враховуючи, що ПП "Никіта" і гр. ОСОБА_4 не надали можливих варіантів (урегулювання) розмежування територій в районі вул. Керченської, за результатами виїзної комісії та взявши до уваги, що проект відведення земельної ділянки ПП "Никіта" розроблено…" на підставі спірного у даній справі рішення № 336, прийняла рішення № 1155 "Про надання в оренду земельної ділянки", яким згідно зі ст.ст. 12, 124 та розділом Х (перехідні положення) Земельного кодексу України затвердила проект відведення та надала приватному підприємству "Никіта" в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 5,43 га для розміщення та будівництва готельно-торгівельного комплексу в районі вул. Університетської.

Прокурор, в апеляційній скарзі як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, вказує що судом не було взято до уваги вимоги ст. 134, які були не дотримані при прийнятті спірних рішень -№ 1040 в частині п.1.9 та № 1155 - щодо передачі в оренду ПП "Никіта" земель комунальної власності посилається на порушення процедури їх прийняття, оскільки не було проведено земельних торгів і передача земель в оренду відбулася поза конкурсними процедурами всупереч приписів ст. 124 Земельного кодексу України.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Зі змісту статті 12 ЗК України вбачається, що розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу. Зазначена норма ЗК кореспондується із положеннями Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР), відповідно до пункту 34 статті 26 якого питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Згідно з частиною першою статті 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною другою статті 124 ЗК у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин, встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Згідно з частиною третьою статті 123 ЗК (у редакції станом на 13 червня 2007 року), особа, зацікавлена в одержанні в користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки (частина п'ята статті 123 ЗК).

Отже, передача в оренду земельних ділянок на час виникнення спірних правовідносин здійснювалась на підставі рішення органу місцевого самоврядування, що є його виключною компетенцією відповідно до вимог Конституції України, Закону № 280/97-ВР і ЗК, та за проектом відведення земельної ділянки. Відповідно до пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК в редакції, що діяла на час прийняття Радою спірного рішення, у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної або комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів.

Тобто за змістом цієї норми ЗК прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, які фактично направленні на узгодження сторонами в порядку, визначеному законодавством, що діяло на момент виникнення цих відносин, однієї із істотних умов договору оренди землі - об'єкту оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), яка є складовою при визначенні розміру орендної плати, виключає в подальшому необхідність проведення земельних торгів (аукціону), метою яких є формування найвигіднішої ціни оренди.

Аналіз положень законодавства, яке регулює спірні відносини, дає підстави дійти висновку, що рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняте до 1 січня 2008 року в межах повноважень Ради та визначених Законом № 280/97-ВР і ЗК, було підставою для прийняття Радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її в оренду без проведення земельних торгів (аукціонів) згідно з пунктом 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України від 14.03.2011 р. справа № 21-12а11, від 21.11.201р. справа № 21-208а11.

Згідно ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів.

Оскільки рішення № 336, яким погоджено місце розташування об'єкта та надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки приватному підприємству "Никіта", було прийнято Ужгородською міською радою 13.06.07, тобто до 1 січня 2008 року, то передача в оренду цієї земельної ділянки із земель комунальної власності, що є предметом спірних рішень № 1040 в частині п.1.9 та № 1155, правомірно здійснено без проведення земельних торгів (аукціонів). Таким чином твердження прокурора про невідповідність спірних рішень чинному законодавству є безпідставними.

Поняття недійсності правочину визначене у статті 215 Цивільного кодексу України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК.

Оскільки в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження та спростовані посилання позивача на наявність порушень земельного законодавства при прийнятті спірних рішень, матеріалами справи встановлено, що міська рада як орган місцевого самоврядування прийняла спірні рішення щодо розпорядження землями комунальної власності відповідно до вимог чинного законодавства та визначеної законом компетенції, а тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено і в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного з приватним підприємством «Никіта», який зареєстровано Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» у Державному реєстрі земель 02.12.2010 р. за № 97, площею 5.43 га. нормативна грошова оцінка якої становить 49 016 610 грн., розташованої в м. Ужгороді по вул. Університетській, б/н на підставі спірних рішень.

Аналогічно відсутні правові підстави і для повернення земельної ділянки власнику.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про недоведеність вимог апеляційної скарги і відсутність правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Закарпатської області.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 08.09.2015 року у справі № 907/546/15 - залишити без змін.

Стягнути з Прокуратури Закарпатської області в дохід Державного бюджету України ((Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006)) 5 359, 20 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.