ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р.Справа № 910/11134/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В. Лашина

Суддів: О.Л. Воронюка

М.А. Мирошниченка

При секретарі І.М. Станковій

За участю представників сторін:

Від ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

Від СТ "Діамед" - Трейтяк С.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 31 серпня 2015 року

по справі №910/11134/15

за позовом ОСОБА_2

до Споживчого товариства "Діамед"

про виділ в натурі частки майна

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 22.12.2015р. оголошувалась перерва до 19.01.2016р.

ВСТАНОВИЛА:

28 квітня 2015 року гр. ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з позовом до споживчого товариства «Діамед» (в подальшому за текстом - СТ «Діамед»), з урахуванням уточнень від 25.06.2015 р., про виділення в натурі частки майнового паю, що становить 80 % від усього майна СТ «Діамед», яке складається з нежитлових приміщень, транспортних засобів та визнання за позивачем права власності на таке майно загальною вартістю 8 483 323 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.01.2014 р. відповідачем проведено позачергові загальні збори членів товариства, за результатами яких прийнятно рішення про виключення позивача зі складу членів СТ «Діамед», тоді як згідно до приписів статті 21 Закону України «Про кооперацію» позивач має право на виділення свого паю саме в натурі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31.08.2015 р. (суддя Ржепецький В.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, гр. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати, вважаючи його незаконним та посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальною частки натурою. Скаржник зазначає, що скасування судовими інстанціями рішення відповідача про його виключення зі складу членів товариства не має юридичного наслідку, оскільки його вимоги пов'язані саме з моментом його виключення, коли встановлений строк такої виплати закінчився.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 100 Цивільного кодексу України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо установчими документами не встановлений обов'язок учасника письмово попередити про свій вихід з товариства у визначений строк, який не може перевищувати одного року. Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.

Отже, право участі у товаристві повинно розглядатися як специфічне особисте немайнове право особи, а саме як вид корпоративних прав особи.

Зі змісту частини 1 статті 167 Господарського кодексу України вбачається, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Перелік правомочностей, які наводяться у даному визначенні корпоративних прав і які становлять зміст корпоративних прав, є невичерпним і може доповнюватися в залежності від організаційно-правової форми господарської організації іншими правомочностями, передбаченими законом та установчими документами конкретної господарської організації.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 зазначеного Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених чим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд у відповідності до ст. 2 ГПК України порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Господарськими товариствами, згідно зі ст. 79 Господарського кодексу України, визначаються товариства, або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

СТ «Діамед», як юридична особа, створена шляхом об'єднання фізичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану, у відповідності до Закону України «Про споживчу кооперацію» і за своєю організаційною формою, відповідно до вимог статті 63 ГК України та ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» є кооперативним підприємством споживчої кооперації.

Таким чином, споживче товариство є господарським товариством у розумінні ст. 79 та 93 ГК України. Саме така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 19.02.2008 р. у справі № 18/12-2290 (14/680/07) та постанові Вищого господарського суду України від 12.12.2012 р. у справі № 5016/1105/2012(10/35).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Статтею 12 названого Закону встановлені основні права та обов'язки члена кооперативу, зокрема, право на одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом.

Як вбачається з матеріалів справи, СТ «Діамед» було створене 28 жовтня 1998 року. Засновниками були 3 пайовики: ОСОБА_2 (80 % пайового фонду), ОСОБА_5 (10% пайового фонду) та ОСОБА_6 (10% пайового фонду).

10.01.2014 року позачерговими загальними зборами членів СТ «Діамед» прийнято рішення, оформлене протоколом № 1, про звільнення гр. ОСОБА_7 з посади голови правління товариства.

12 січня 2014 року позачерговими загальними зборами членів СТ «Діамед» прийнято рішення, оформлене протоколом № 2, про виключення зі складу членів товариства гр. ОСОБА_7

Вимогою від 15.01.2015 р., адресованою відповідачу, гр. ОСОБА_7 відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про кооперацію» запропонував у зв'язку із фактом його виключення виділити йому в натурі 80 % пайового фонду товариства, однак відповіді не отримав, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до п.п. 7.18, 7.20 Статуту СТ «Діамед» при виході члена товариства йому виплачується пай не в натурі, а саме вартість частини майна товариства, пропорційна його пайовому внеску у статутному капіталі, тобто пайовий внесок повертається члену товариства в грошовій формі, якщо інше не передбачено угодою між товариством і членом товариства. Суд першої інстанції врахував, що в матеріалах справи відсутні будь-які угоди між позивачем та відповідачем про інший, ніж грошовий, порядок повернення пайового внеску, а тому не знайшов правових підстав для виділення позивачу його пайового внеску в натурі. Крім того, господарський суд зазначив, що постановою Вищого господарського суду України від 15.07.2015 року у справі № 915/1586/14 залишено в силі рішення господарського суду Миколаївської області від 20.11.2014 року, яким визнано недійсними рішення загальних зборів СТ «Діамед», які проведені 12.01.2014 та оформлені протоколом № 2 про виключення зі складу членів товариства позивача, наслідком чого є втрата позивачем права на застосування наслідків положень закону, які регулюють питання повернення частки майна.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія доходить до висновку, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи та ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Посилання гр. ОСОБА_2 на те, що відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення члена товариства передбачене його право на одержання паю натурою, судова колегія вважає помилковими.

Згідно із ч. 3 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Зазначеною нормою визначений обов'язок кооперативу виділити члену кооперативу, який виходить або виключений, натурою лише земельну ділянку, а щодо іншого майна - саме в порядку, встановленому статутом кооперативу.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Цивільного кодексу України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Статтею 8 названого Закону встановлено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про споживачу кооперацію» основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Тим самим засновники юридичної особи підтверджують свій намір щодо заснування та участі у товаристві, затверджують, приймають та зобов'язуються дотримуватися встановленими ними правилами корпоративних відносин, беруть на себе певні обов'язки учасників.

Пунктами 7.18, 7.20 Статуту СТ «Діамед» в редакції на момент прийняття рішення про виключення позивача встановлено, що при виході члена товариства йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його пайовому внеску в статутному фонді. Пайовий внесок повертається члену товариства в грошовій формі, якщо інше не передбачено угодою між товариством і членом товариства.

Матеріали справи не містять доказів встановлення порядку іншого, ніж передбачено Статутом СТ «Діамед», який б передбачав виділення паю члену товариства саме в натурі.

Твердження скаржника про те, що СТ «Діамед» в будь-якому випадку повинен був виділити йому його пай після прийняття рішення про виключення з членів товариства у строк до 12 місяців з дня виходу, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення загальних зборів членів СТ «Діамед» від 12.01.2014 р., яке стало підставою для виключення гр. ОСОБА_2 зі складу членів цього товариства та призвело до настання певних юридичних наслідків, зокрема, обов'язку відповідача виплатити позивачу вартість частини майна товариства, у розмірі пропорційному його пайовому внеску, було скасоване у судовому порядку, наслідком чого стало припинення відповідного зобов'язання з боку СТ «Діамед».

Не може погодитися судова колегія й з тим, що саме на підставі заяви гр. ОСОБА_2 від 15.01.2015 р. про виділення йому його паю СТ «Діамед» повинно було прийняти відповідні юридичні рішення.

Виходячи з положень статті 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у разі, зокрема, добровільного виходу з нього або у зв'язку із виключенням.

Однак зазначена заява не містить волевиявлення позивача на добровільний вихід з членів товариства та її подання було пов'язане саме із фактом виключення позивача з членів товариства.

Таким чином, позивачем не доведено наявність правових підстав для прийняття рішення щодо виділення йому паю саме в натурі, оскільки це не передбачено нормами Статуту СТ «Діамед».

Судова колегія відхиляє заяву гр. ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 22.12.2015 р., за якою СТ «Діамед» визнає позовні вимоги позивача у повному обсязі та погоджується на виділ паю в натурі.

Зазначене питання не розглядалося судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

До того ж, як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7, норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу гр. ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області 31.08.2015 р. у справі № 910/11134/15 - без змін.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя М.А. Мирошниченко