КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа№ 911/4985/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Привалов О.М. за довіреністю від 02.02.2016;

від відповідача: Ковальчук Н.В. за довіреністю від 22.12.2015;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Агрокомбінат "Калита"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015

у справі №911/4985/15 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР ОІЛ"

до Публічного акціонерного товариства "Агрокомбінат "Калита"

про стягнення 251357,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.12.2015 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР ОІЛ" до Публічного акціонерного товариства "АГРОКОМБІНАТ "КАЛИТА" задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АГРОКОМБІНАТ "КАЛИТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР ОІЛ" - 199999 грн. 66 коп. основного боргу, 48627 грн. 00 коп. пені, 2730 грн. 57 коп. 3% річних.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Агрокомбінат "Калита", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу №911/4985/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Агрокомбінат "Калита" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., та Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Агрокомбінат "Калита" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.02.2016.

У судове засідання 03.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

24.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР ОІЛ" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "АГРОКОМБІНАТ "КАЛИТА" (Покупець) було укладено договір поставки N2403-1 Ш, згідно з п. 1.1 якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця Продукцію, а саме шрот соняшниковий у кількості 85000 кг на загальну суму (з урахуванням ПДВ) 480250,00 грн., а покупець зобов'язується прийняти та оплатити дану Продукцію.

25.06.2015 року позивач відвантажив відповідачу обумовлену договором Продукцію на загальну суму 470079,66 грн., що підтверджується Специфікацією №4 від 24.06.2015 року, видатковими накладними №№ 250603, 250604 від 25.06.2015 року, товарно-транспортними накладними № 200601 від 20.06.2015, № 240601 від 24.06.2015 року та довіреністю на отримання продукції.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється на умовах, передбачених Специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2 Специфікації №1 від 25.06.2014 року, розрахунок за поставлену Продукцію здійснюється на протязі одного банківського дня з моменту її поставки. Датою поставки є дата підписання видаткових накладних.

Як стверджує позивач, всупереч умовам договору, відповідач почав здійснювати часткову сплату суми заборгованості із простроченням, а саме: 21.07.2015 року сплачено 170080,00 грн., 22.07.2015 року сплачено 100000,00грн.

В порядку досудового врегулювання спору, 21 липня 2015 року позивач направив на адресу відповідача письмову Претензію №1 з вимогою сплати наявної заборгованості за договором поставки N2403-1Ш від 24.03.2015р., однак вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

07.09.2015 року позивач направив на адресу відповідача для підписання акт звіряння взаємних розрахунків за період червня - серпня 2015 року, який був отриманий останнім 11.09.2015 року, однак залишений без відповіді.

З огляду на вказані обставини, позивач був змушений звернутись з позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача 199999,66 грн. боргу за поставлений товар.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, доказів оплати та відзиву на позов відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 199999,66 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 48627,00 грн., яка була розрахована позивачем наступним чином:

- на суму заборгованості у розмірі 470079,66 грн. за період з 27.06.2015 по 22.07.2015 нараховано 20080,86 грн. пені;

- на суму заборгованості у розмірі 199999,66 грн. за період з 23.07.2015 по 04.11.2015 нараховано 28546,14 грн. пені;

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що за прострочення оплати продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені суду першої інстанції за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга-Закон", з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ встановив, що розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що заявлена пеня підлягає задоволенню повному обсязі у розмірі 48627,00 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 2730,57 грн. 3% річних, зокрема, на суму заборгованості у розмірі 470079,66 грн. за період з 27.06.2015 по 22.07.2015 нараховано 1004,55 грн. 3% річних та на суму заборгованості у розмірі 199999,66 грн. за період з 23.07.2015 по 04.11.2015 нараховано 1726,02 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Київським апеляційним господарським судом перевірено розрахунок 3% річних, здійснений судом першої інстанції та позивачем. Встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 199999,66 грн. основного боргу, 48627,00 грн. пені та 2730,57 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтями 32, 33 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 у справі №911/4985/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Агрокомбінат "Калита" на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 у справі №911/4985/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 у справі №911/4985/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/4985/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна