ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016 року Справа № 912/2688/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №15 від 07.09.2015р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: ОСОБА_2 представник, довіреність №7 від 25.05.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Казавчин-Агро" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 09.09.2015р. у справі №912/2688/15

за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Казавчин-Агро", с.Казавчин, Гайворонський район, Кіровоградська область

до відповідача-1: Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області, м.Гайворон, Кіровоградська область

відповідача-2: Приватного сільськогосподарського підприємства "Перемога", с.Соломія, Гайворонський район, Кіровоградська область

про поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання протиправним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Казавчин-Агро" звернулось у липні 2015 року до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області з позовними вимогами про:

- зобов'язання укласти (поновити) договір оренди земельної ділянки від 12.03.2014р., загальною площею 97,47 га ріллі (в тому числі земельні ділянки №19 площею 3,43 га, №25 площею 3,95 га, №244 площею 3,11 га, №262 площею 1,46 га, №382 площею 2,79 га, №383 площею 2,72 га, №367 площею 2,72 га, №390 площею 2,72 га, №470 площею 2,85 га, №524 площею 2,72 га, №530 площею 2,72 га, №533 площею 3,11 га, №539 площею 2,72 га, №550 площею 3,48 га, №591 площею 2,72 га, №558 площею 2,91 га, №607 площею 2,72 га, №640 площею 2,77 га, №642 площею 2,77 га, №643 площею 2,77 га, №645 площею 3,1 га, №648 площею 2,92 га, №649 площею 3,11 га, №651 площею 3,11 га, №653 площею 2,77 га, №654 площею 2,77 га, №658 площею 2,77 га, №660 площею 2,77 га, №661 площею 2,88 га, №663 площею 2,81 га, №665 площею 2,77 га, №666 площею 2,77 га, №667 площею 2,99 га, №671 площею 2,77 га) із земель сільськогосподарського призначення Казавчинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на новий строк із приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Казавчин-Агро";

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.12.2014р. загальною площею 97,47 га (в тому числі земельна ділянка №19 площею 3,43 га, №25 площею 3,95 га, №244 площею 3,11 га, №262 площею 1,46 га, №382 площею 2,79 га, №383 площею 2,72 га, №367 площею 2,72 га, №390 площею 2,72 га, №470 площею 2,85 га, №524 площею 2,72 га, №530 площею 2,72 га, №533 площею 3,11 га, №539 площею 2,72 га, №550 площею 3,48 га, №591 площею 2,72 га, №558 площею 2,91 га, №607 площею 2,72 га, №640 площею 2,77 га, №642 площею 2,77 га, №643 площею 2,77 га, №645 площею 3,1 га, №648 площею 2,92 га, №649 площею 3,11 га, №651 площею 3,11 га, №653 площею 2,77 га, №654 площею 2,77 га, №658 площею 2,77 га, №660 площею 2,77 га, №661 площею 2,88 га, №663 площею 2,81 га, №665 площею 2,77 га, №666 площею 2,77 га, №667 площею 2,99 га, №671 площею 2,77 га) із земель сільськогосподарського призначення Казавчинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між Гайворонською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та Приватним сільськогосподарським підприємством "Перемога";

- визнання протиправним та скасування розпорядження Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області №324-р від 02.12.2014р.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 10.08.2015р. залучено Приватне сільськогосподарське підприємство "Перемога" до участі у справі в якості іншого відповідача.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 09.09.2015р. у справі №912/2688/15 (суддя Поліщук Г.Б.) в задоволенні позовних вимог Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Казавчин-Агро" відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що договір оренди землі від 12.03.2014р., укладений між позивачем та відповідачем-1 у даній справі не є чинним (укладеним), тому у позивача не виникло право на оренду земельних часток загальною площею 111,98 га на території Казавчинської сільської ради. Позивач не є землекористувачем в розумінні підпункту 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. В силу вимог ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків може лише власник земельної ділянки або землекористувач.

Позивач (ПОСП "Казавчин-Агро"), не погодившись з рішенням господарського суду Кіровоградської області від 09.09.2015р. у справі №912/2688/15 подав апеляційну скаргу, в якій вважає означене рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, яке винесено при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та ненаданням належної оцінки всім наявним у матеріалах справи доказам. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі позивач вказує, що ПОСП "Казавчин-Агро" є належним землекористувачем земельних ділянок, порядок отримання в оренду яких регулюється Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", і має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Вважає, що судом першої інстанції в оскарженому рішенні не в повному обсязі досліджено першочергове право позивача на поновлення строку дії договору оренди землі, зокрема те, що відповідач-1 (Гайворонська РДА) в порушення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не повідомив позивача про результати розгляду його заяви про поновлення дії договору оренди землі та ще в період дії договору оренди від 12.03.2014р. та передав в користування земельні ділянки іншій особі - ПСП "Перемога" (відповідач-2). Крім цього вказує, що судом не надано правової оцінки тому факту, що відповідачем-1, при винесенні розпорядження №324-р від 02.12.2014р. та укладанні із відповідачем-2 спірного договору оренди землі від 05.12.2014р., не прийняті до уваги, ті обставини, що спірні земельні ділянки розміщені не одним масивом, а знаходяться у різних полях, обробіток яких здійснює позивач.

10.11.2015р. до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПСП "Перемога" (відповідач-2), у якому відповідач-2 вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає встановленим в ході судового засідання обставинам справи та просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 09.09.2015р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 зазначає, що укладений між позивачем та відповідачем-1 договір оренди земельної ділянки від 12.03.2014р. не був належним чином зареєстрований, так як того вимагало діюче законодавство, а саме Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000р. за №119, а відтак він не є укладеним. Відповідно, позивач не набув прав користувача земельної ділянки за вказаним договором, а тому будь-які посилання позивача на те, що його права відносно земельних часток загальною площею 111,98 га підлягають відновленню, є безпідставними. Стосовно доводів апелянта про не в повному обсязі досліджені матеріали справи щодо першочергового права позивача на поновлення строку дії договору оренди, то в судовому засіданні було встановлено, що відповідні документи позивачем були підготовлені завчасно, однак через дії своїх же представників надіслані вони були вже з порушенням встановленого строку, що підтвердив представник позивача. Зазначає, що доводи апелянта щодо порушення земельного законодавства при винесенні Гайворонською РДА розпорядження №324-р від 02.12.2014р. через те, що спірні земельні ділянки розміщені не одним масивом, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не підтверджені ним у апеляційній скарзі.

12.11.2015р. позивач подав до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що помилкове ототожнення судом першої інстанції понять "земельна частка (пай)" та "невитребувана (нерозподілена) земельна ділянка", неправильне застосування норм матеріального права призвело до хибного висновку суду про те, що договір оренди земельної ділянки від 12.03.2014р. не є чинним, у зв'язку з відсутності його реєстрації згідно з Постановою КМУ №119, і як наслідок, винесення незаконного рішення.

В судовому засіданні, призначеному на 12.11.2015р., оголошувалась перерва до 16.12.2015р.

14.12.2015р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області (відповідач-1), в якому відповідач-1 вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки доводи скаржника для скасування рішення є безпідставними та необґрунтованими, натомість рішення суду першої інстанції від 09.09.2015р. є таким, що ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідач-1 зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та із дотриманням Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000р. за №119. Проте договір оренди від 12.03.2014р., укладений між ПОСП "Казавчин-Агро" та Гайворонською РДА, не реєструвався відповідно до вищезазначеного порядку. Стосовно переважного права позивача на поновлення договору відповідач-1 зазначає, що після закінчення строку договору "Орендар" має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі "Орендар" повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово "Орендодавця" про намір продовжити його дію. Тобто, повідомлення позивача про намір продовжити дію договору мало б надійти до 30.11.2014р., але такі документи до районної державної адміністрації надійшли 10.12.2014р. Вважає, що оскільки позивач не скористався переважним правом визначеним у договорі, Розпорядженням голови районної державної адміністрації "Про надання в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) ПСП "Перемога" від 02.12.2014р. №324-р, земельна ділянка була передана ПСП "Перемога" та укладено із цією особою договір оренди земельної ділянки від 05.12.2014р. Таким чином, відповідач-1 не вбачає підстав для поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014р., укладеного між Гайворонською РДА та ПОСП "Казавчин-Агро", для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.12.2014р., укладеного між Гайворонською РДА та ПСП "Перемога" та визнання протиправним та скасування розпорядження Гайворонської №324-р "Про надання в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) ПСП "Перемога".

18.01.2016р. та 02.02.2016р. на адресу суду надходили заяви від Гайворонської районної державної адміністрації, з проханням розглядати справу за відсутності представника відповідача-1.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, головою Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято розпорядження від 30.12.2013 №413-р "Про надання в оренду не витребуваних та не успадкованих земельних ділянок (паїв) ПОСП "Казавчин-Агро", згідно з яким вирішено надати Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Казавчин-Агро" (позивач) невитребувані та неуспадковані земельні ділянки (паї) сільськогосподарського призначення загальною площею 115,09 га, які розташовані на території Казавчинської сільської ради, терміном до 31 грудня 2014 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з додатком (а.с.19-21).

12.03.2014р. між Гайворонською районною державною адміністрацією (Орендодавець) (надалі - відповідач-1) та Приватно-орендним підприємством "Казавчин-Агро" (Орендар) (надалі - позивач) на підставі розпорядження голови Гайворонської районної державної адміністрації від 30.12.2013р. №413-р укладено договір оренди земельної ділянки (а.с. 16-18).

На виконання умов п. 2 вказаного вище договору оренди Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення Казавчинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 111,98 га, в тому числі: земельні ділянки №19 площею 3,43 га, №25 площею 3,95 га, №244 площею 3,11 га, №262 площею 1,46 га, №382 площею 2,79 га, №383 площею 2,72 га, №367 площею 2,72 га, №390 площею 2,72 га, №470 площею 2,85 га, №524 площею 2,72 га, №530 площею 2,72 га, №533 площею 3,11 га, №539 площею 2,72 га, №550 площею 3,48 га, №591 площею 2,72 га, №558 площею 2,91 га, №607 площею 2,72 га, №640 площею 2,77 га, №642 площею 2,77 га, №643 площею 2,77 га, №645 площею 3,1 га, №648 площею 2,92 га, №649 площею 3,11 га, №651 площею 3,11 га, №653 площею 2,77 га, №654 площею 2,77 га, №658 площею 2,77 га, №660 площею 2,77 га, №661 площею 2,88 га, №663 площею 2,81 га, №665 площею 2,77 га, №666 площею 2,77 га, №667 площею 2,99 га, №671 площею 2,77 га.

Пунктом 21 договору оренди від 12.03.2014р. встановлено, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

У п. 36 вказаного договору оренди сторонами було обумовлено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За підписаним сторонами актом прийому-передачі земельної ділянки від 12.03.2014р. (а.с. 19) була здійснена передача земельної ділянки від відповідача-1 до позивача.

У п. 8 вказаного вище договору оренди сторони узгодили термін його дії до 31 грудня 2014 року та передбачили, що після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

На виконання п. 8 Договору оренди позивач, у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди землі, супровідним листом №45 від 28.11.2014р. направив рекомендованим листом на адресу відповідача-1 заяву про надання в оренду на новий строк земельної ділянки (не витребуваних та не успадкованих паїв) загальною площею 111,98 га, яку відповідач-1 отримав 09.12.2014р., що підтверджується копіями квитанції про направлення та повідомлення про вручення, які міститься в матеріалах справи (а.с. 25-26).

Проте, як встановлено з матеріалів справи, Гайворонська районна державна адміністрація (відповідач-1) своїм листом №01-44/21/2 від 29.12.2014р. за результатами розгляду заяви позивача відмовила останньому у поновленні договору, у зв'язку з прийняттям розпорядження щодо надання в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок загальною площею 97,47 га на території Казавчинської сільської ради іншій особі (а.с. 27).

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2014р. Гайворонською районною державною адміністрацією Кіровоградської області за №324-р було прийнято розпорядження "Про надання в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок (паїв) площею 97,47 га ПСП "Перемога", які розташовані на території Казавчинської сільської ради, терміном до моменту державної реєстрації права власності на земельні ділянки власниками не витребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) або їх спадкоємцями, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з додатком (п.1 розпорядження) (а.с. 14-15).

05.12.2014р. між Гайворонською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Перемога" (Орендар) (надалі - відповідач-2) був укладений договір оренди земельної ділянки (а.с. 35-38), об'єктом якого є земельні ділянки загальною площею 97,47 га, в тому числі земельні ділянки №19 площею 3,43 га, №25 площею 3,95 га, №244 площею 3,11 га, №262 площею 1,46 га, №382 площею 2,79 га, №383 площею 2,72 га, №367 площею 2,72 га, №390 площею 2,72 га, №470 площею 2,85 га, №524 площею 2,72 га, №530 площею 2,72 га, №533 площею 3,11 га, №539 площею 2,72 га, №550 площею 3,48 га, №591 площею 2,72 га, №558 площею 2,91 га, №607 площею 2,72 га, №640 площею 2,77 га, №642 площею 2,77 га, №643 площею 2,77 га, №645 площею 3,1 га, №648 площею 2,92 га, №649 площею 3,11 га, №651 площею 3,11 га, №653 площею 2,77 га, №654 площею 2,77 га, №658 площею 2,77 га, №660 площею 2,77 га, №661 площею 2,88 га, №663 площею 2,81 га, №665 площею 2,77 га, №666 площею 2,77 га, №667 площею 2,99 га, №671 площею 2,77 га.

За умовами п. 8. договору оренди від 05.12.2014р., цей договір укладено на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок.

Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п. 21 договору).

05.12.2014р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки.

Таким чином, між відповідачами був укладений договір оренди та складений акт про передачу відповідчу-2 земельних ділянок, які були предметом оренди за раніше укладеним договором між позивачем та відповідачем-1, строк дії якого ще не закінчився, а об'єкт оренди не був повернутий орендодавцеві у встановленому порядку.

Позивач, вважаючи, що право його як орендаря на поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014р. було порушено, звернувся до господарського суду з позовними вимогами про поновлення договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014р., визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.12.2014р. та визнання протиправним та скасування розпорядження Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області №324-р від 02.12.2014р.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачеві місцевий господарський суд виходив з того, що договір оренди землі від 12.03.2014р. не реєструвався виконавчим комітетом Казавчинської сільської ради, що протирічить нормам чинного законодавства, у звязку з чим суд дійшов висновків, що такий договір не є чинним (укладеним), а позивач у справі не набув статусу землекористувача щодо земельних часток загальною площею 111,98 га, тому не наділений правомочностями вимагати усунення будь-яких порушень його прав на означену земельну ділянку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, які стосуються встановлених місцевим господарським судом обставин укладення та подальшої державної реєстрації спірного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 210 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення спірного договору оренди), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В статті 1 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998р. (із змінами і доповненнями) оренда землі визначена, як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За приписами частини 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Стаття 17 Закону України "Про оренду землі" визначає, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у відповідності до наведених положень законодавства, договір оренди землі набирає чинності та вважається укладеним з моменту його державної реєстрації, проведеної у порядку, встановленому законом.

Стаття 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003р. визначає, що органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади наділені повноваженнями щодо передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок. Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000р. за №119 затверджено Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), відповідно до п. 2 якого реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Для реєстрації договору оренди орендодавець подає особисто або надсилає поштою до відповідного виконавчого комітету органу місцевого самоврядування договір оренди у двох примірниках та сертифікат на право на земельну частку (пай). Виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради перевіряє у дводенний термін подані документи, реєструє або готує обґрунтований висновок про відмову в реєстрації (п. 3 Порядку). Відповідно до пункту 5 Порядку, реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю) шляхом проставляння штампу із зазначенням дати реєстрації та номера запису, а також з підписом особи, яка зареєструвала договір. Згідно пункту 7 Порядку, перший примірник договору оренди передається орендарю, другий - орендодавцю.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

З набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виключено з Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підпункт 2 пункту "б" частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування", який відносив до делегованих повноважень місцевих рад реєстрацію суб'єктів права власності на землю; реєстрацію права користування землею і договорів на оренду землі; видачу документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Щодо Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000р. за №119, то на цей час цей нормативний акт є діючим, а тому підлягає застосуванню до відповідних правовідносин.

Розмежовуючи поняття земельної ділянки та земельної частки (паю) місцевий господарський суд вірно відзначив, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.

Таким чином, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Що стосується спірних земельних ділянок, то як вбачається з означених вище розпоряджень Гайворонської районної державної адміністрації та оспорюваних договорів оренди, а також схеми розміщення земельних ділянок (а.с. 178), об'єктами оренди виступали конкретні земельні ділянки, які мали визначену площу та порядкові номери, а не умовні частки земель (паї).

Відтак, договір про передачу в оренду таких земельних ділянок підлягав державній реєстрації.

Натомість, як вбачається з договору оренди від 12.03.2014р., укладеного між Гайворонською районною державною адміністрацією та Приватно-орендним підприємством "Казавчин-Агро" та підтверджено самим позивачем, державна реєстрація вказаного договору не проводилась.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача про те, що спірний договір не підлягав державній реєстрації, зокрема у відповідності до Порядку №119 від 24.01.2000р., колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р. №720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах. Право на земельну частку (пай) засвідчується сертифікатом.

Згідно Перехідних положень Закону України "Про оренду землі" громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Саме щодо таких земельних ділянок розроблений Типовий договір оренди земельної частки (паю), який затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року №5, а постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року №119 затверджено Порядок реєстрації такого договору. Укладається договір оренди земельної частки (паю) між власником земельної частки (паю), право на яку посвідчується сертифікатом, та будь-якою іншою особою - орендарем.

Відтак доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, не доводять факту відсутності у позивача обов'язку щодо здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014р., а тому відхиляються судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані.

Як випливає із пояснень відповідача-1, протягом усього строку дії договору оренди землі від 12.03.2014р. Гайворонська районна державна адміністрація не оспорювала правомірність користування позивачем означеною земельною ділянкою на умовах оренди, зокрема через не проведення державної реєстрації цього договору у встановленому порядку. Заперечення щодо належної державної реєстрації спірного договору були висунуті відповідачем-1 лише під час розгляду даного спору. Однак ці обставини не віднесені чинним законодавством до таких, що створюють такі юридичні наслідки, як визнання договору укладеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач не спростував вірних висновків місцевого господарського суду про відсутність в матеріалах справи доказів реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12.03.2014р. у встановленому законодавством порядку та як наслідок - не набрання таким договором чинності (договір є неукладеним).

Отже, не набрання чинності означеним договором оренди земельної ділянки від 12.03.2014р. позбавляє позивача права на продовження дії такого договору.

Щодо доводів позивача про наявність у нього переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, то вони також відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частині 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Однак реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків.

Відповідно до частин 2-4 статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

На підтвердження направлення на адресу відповідача-1 заяви про надання в оренду на новий строк земельної ділянки позивач надав копії поштового повідомлення про вручення поштового відправлення №01424174 та фіскальний чек №8351, з яких вбачається, що відправка заяви була здійснена 02.12.2014р.

Враховуючи те, що 30.11.2014р. припадає на вихідні дні та посилаючись на те, що вихідним днем Поштового відділення в с. Могильне є понеділок, позивач вважає, що останнім днем подачі заяви про поновлення договору оренди землі від 12.03.2014р. - є 02 грудня 2014 року, який позивачем дотримано.

Частина 5 статті 254 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За змістом наведеної вище норми цивільного законодавства вихідний, святковий або інший неробочий день має бути визначений відповідно до закону.

Посилаючись на те, що понеділок 02.12.2014р. є вихідним днем Поштового відділення в с. Могильне, позивач не спростував того факту, що 01.12.2014р. був робочим днем і це не позбавляло позивача можливості своєчасно надіслати відповідачу-1 заяву про продовження строку дії договору оренди з іншого поштового відділення, або у інший спосіб, або вручити особисто.

Таким чином, враховуючи положення п. 8 договору від 12.03.2014р. повідомлення позивача (Орендаря) про намір продовжити дію договору було направлено відповідачу-1 (Орендодавцю) з порушенням встановленого строку.

Крім того, в порушення ст. 33 Закону України "Про оренду землі", до повідомлення не було додано проекту додаткової угоди.

Встановлення факту належного виконання позивачем (орендарем) умов договору оренди, а саме не дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, надає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що позивач не набув переважного права на поновлення означеного договору оренди земельних ділянок від 12.03.2014р.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача-1 укласти (поновити) договір оренди земельної ділянки від 12.03.2014р., загальною площею 97,47 га ріллі - є необґрунтованими, а тому суд правомірно відмовив в їх задоволенні.

Відносно решти позовних вимог позивача слід зазначити, що згідно із частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із частиною 3 статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09 квітня 1999 року, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку.

В силу вимог частини 2 статті 152 Земельного кодексу України вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків може лише власник земельної ділянки або землекористувач.

Частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України також визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Втім, як встановлено вище судом із спірних обставин, вимоги позивача про визнання протиправним та скасуванням розпорядження відповідача-1 про передачу земельної ділянки в оренду відповідачу-1, а також вимоги про визнання недійсним укладеного між відповідачами на підставі цього розпорядження договору оренди земельної ділянки - не ґрунтуються на встановлених законом підставах, через не набуття позивачем права землекористувача за договором оренди землі, щодо якого не вчинено державну реєстрацію, а тому у задоволенні цих вимог місцевим господарським судом також правомірно було відмовлено.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Казавчин-Агро" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 09.09.2015р. у справі №912/2688/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 12.02.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов