РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/32974/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доКомунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району"
простягнення 240739,27 грн.
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Поліщук Л.П. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району» (надалі - відповідач) про стягнення 240739,27 грн. заборгованості, з якої: 205480,53 грн. - основний борг; 30413,53 грн. - пеня; 2499,75 грн. - 3% річних та 2345,46 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Угоди №160-15-е від 18.06.2015 про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №41211 від 29.11.2007 на постачання електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 порушено провадження у справі №910/32974/15 та призначено до розгляду на 01.02.2016.

01.02.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», з 01.05.2015 він фактично втратив основні засоби виробництва для ведення господарської діяльності, а отже перестав отримувати прибуток. У зв'язку з цим, КП "ЖЕО 107 Голосіївського району" не змогло дотримуватися графіку погашення заборгованості.

В судовому засіданні 01.02.2016 представник позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник відповідача в засіданні господарського суду позовні вимоги визнав в частині суми основного боргу.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 01.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.11.2007 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», нова назва якої - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (постачальник) та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району" (споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії №41211, відповідно до п. 1 якого постачальник продаж електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємною частиною.

В подальшому, 18.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор) та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району" (боржник) була укладена Угода №160-15-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №41211 від 29.11.2007 на постачання електричної енергії, за умовами якої боржник визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором за договором на постачання електричної енергії від 29.11.2007 №41211 (особовий рахунок 41211014) сумою 220909,20 грн., у т.ч. ПДВ 36818,21 грн., станом на 01.05.2015.

За умовами п. 2 угоди боржник зобов'язується сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму протягом 06.2015-12.2015:

Строк оплатиСума, грн.
до 26.06.201531558,92
до 26.07.201531558,38
до 26.08.201531558,38
до 26.09.201531558,38
до 26.10.201531558,38
до 26.11.201531558,38
до 26.12.201531558,38
Всього220909,20
Пунктом 4 угоди сторони погодили, що при проведенні сплати заборгованості боржник зобов'язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документа на цю угоду. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані кредитором кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання енергії, а залишок коштів (за наявності) - як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Як передбачено в п. 8 угоди, у разі порушення боржником умов цієї угоди вона втрачає чинність у разі прострочення боржником оплати заборгованості понад десять календарних днів від строку, встановленого в п. 2 угоди. При цьому угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та кредитор набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Ця угода набирає чинності з дати отримання кредитором підписаного боржником примірника даної угоди (п. 11 угоди).

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем умов Угоди №160-15-е від 18.06.2015 про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію за договором №41211 від 29.11.2007 на постачання електричної енергії.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що станом на 01.05.2015 Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району" було здійснено часткову оплату заборгованості на загальну суму 15428,67 грн., що підтверджується довідкою про надходження коштів за спожиту теплоенергію по особовому рахунку №41211014.

Таким чином, враховуючи часткову оплату заборгованості відповідачем, загальний борг КП "ЖЕО 107 Голосіївського району" перед ПАТ «Київенерго» становить 205480,53 грн.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Враховуючи, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед ПАТ «Київенерго», суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 205480,53 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6 угоди сторони визначили, що у разі порушення строків та/або розмірів погашення заборгованості боржник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення з оплати заборгованості, позивачем на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6 угоди, нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 30413,53 грн. за період з 26.06.2015 по 30.11.2015.

Крім того, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2499,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 2345,46 грн. за період з 26.06.2015 по 30.11.2015.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району" (01033, м. Київ, вулиця Тарасівська, будинок 23/25; ідентифікаційний код 35509619) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 00131305) 205480 (двісті п'ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 53 коп. основного боргу, 30413 (тридцять тисяч чотириста тринадцять) грн. 53 коп. пені, 2499 (дві тисячі чотириста дев'яносто дев'ять) грн. 75 коп. 3% річних, 2345 (дві тисячі триста сорок п'ять) грн. 46 коп. інфляційних втрат та 3611 (три тисячі шістсот одинадцять) грн. 09 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 05.02.16

Суддя Грєхова О.А.