ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 лютого 2016 року Справа № 9/17-4233-2011

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Грека Б.М., Студенця В.І., розглянувши касаційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Одеської області від 14 серпня 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 8 жовтня 2015 року у справі № 9/17-4233-2011 за позовом Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України "Укрпрофоздоровниця", товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінвест", про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

До касаційної скарги повторно не додано належних документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі із заяв, що подаються до Вищого господарського суду України.

Як убачається з матеріалів справи, позовна заява містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру, у задоволенні яких господарські суди відмовили. Фонд державного майна України просить скасувати судові рішення в даній справі в повному обсязі, а тому судовий збір за подання касаційної скарги має бути сплачений окремо по кожній з таких вимог.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання касаційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

На момент подання позову балансова вартість спірного майна складала 1 920 000 грн, що підтверджується договором купівлі продажу від 12 березня 2003 року № 5113177/2003/14.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (102 грн) і не більше 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (25 500 грн), а при поданні позовної заяви немайнового характеру - 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (85 грн).

У даному випадку сума судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги повинна становити 23 142 грн, що складає 120 відсотків ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Отже, подане скаржником платіжне доручення від 27 жовтня 2015 року № 1144 не можна визнати належним доказом, що підтверджує сплату судового збору в установленому розмірі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 4 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 14 серпня 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 8 жовтня 2015 року повернути скаржнику.

Головуючий, суддя І.М. Васищак
Суддя Б.М. Грек
Суддя В.І. Студенець