ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.16р. Справа № 904/11064/15
За позовом: Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», м. Кривий Ріг

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», м. Кривий Ріг

Про: стягнення 1 520, 01 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов.№30-Д від 01.02.16р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 ( дов. від 28.09.15р.)

СУТЬ СПОРУ :

ПАТ «Криворіжгаз» (позивач) 25.12.15р. звернулося з позовом до ТОВ «Житлосервіс-КР» (відповідач) про стягнення 1 520, 01 грн. заборгованості ( в т.ч.: 1 078, 20 грн. основний борг; 353, 75 грн. пеня; 65, 56 грн. грн. інфляційні втрати та 22, 50 грн. 3% річних) за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2014/ТП-Г-37 від 19.12.14р. Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем зобовязань за вищезазначеним договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого газу за період квітень - червень 2015 року. В подальшому , 26.01.16р. позивачем до канцелярії суду надійшла заява про припинення провадження у справі щодо основного боргу в розмірі 1 078, 20 грн., оскільки вищезазначений борг був сплачений відповідачем 25.12.15р.

ТОВ «Житлосервіс-КР» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на наступні обставини : відповідачем було отримано від позивача рахунок №000009216 від 17.07.15р. та Акт прийому-передачі природного газу по гуртожиткам за червень місяць 2015р.; платіжним дорученням №2512 від 23.07.15р. відповідач перерахував грошові кошти у розмірі 1078, 20 грн. на розрахунковий рахунок ПАТ «Криворіжгаз» (який зазначений у договорі), проте 23.07.15р. платіжним дорученням №96094499 було повернуто грошові кошти у розмірі 1078, 20 грн. на рахунок відповідача у звязку із закриттям рахунку позивача, Відповідачем були вжиті усі можливі заходи задля своєчасного перерахування грошових коштів за спожитий ним у червні місяці газ; однак ( за твердження відповідача), позивач не надав йому нових реквізитів для оплати заборгованості за спожитий у червні 2015 року природний газ. Лише 23.12.15р. ( після отримання цієї позовної заяви) представником позивача було направлено за допомогою факсимільного звязку лист з новими реквізитами ПАТ «Криворіжгаз» та 25.12.15р. відповідачем було здійснено оплату за постачання природного газу за червень 2015р. платіжним дорученням №4383 від 25.12.15р. у сумі 1 078, 20 грн. Також в письмових поясненнях відповідач зазначає, що договір №2014/ТП-Г-37 від 19.12.14р. був підписаний сторонам з урахуванням Протоколу узгодження розбіжностей №2014-ПР/1 від 09.02.15р.; та відповідно до п.4.6. договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем - ТОВ «Житлосервіс-КР» , за фактично спожитий газ. Так , за період з квітня 2015р. по червень 2015р. позивач надав відповідачу наступні рахунки: №000008255 від 28.05.15р. на суму 2012, 64 грн. за квітень місяць 2015р., №000008942 від 26.06.15р. на суму 1437, 60 грн. за травень місяць ; №000009216 від 17.07.15р. на суму 1 078, 20 грн. за червень місяць 2015р. За твердженням позивача , вищезазначені рахунки були оплачені ним своєчасно ( в т.ч. і рахунок №000009216 від 17.07.15р. на суму 1 078, 20 грн.).

По справі було оголошено перерву з 28.01.16р. по 11.02.16р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

19.12.14р. між ПАТ «Криворіжгаз» (постачальник) та ТОВ «Житлосервіс КР» (споживач ) укладено договір постачання природного газу за регульованим тарифом №2014/ТП-Г-37. Відповідно до п. 1.1. цього договору постачальник зобовязався здійснювати споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку , передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках , порядку та на умовах , передбачених договором.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.6, 4.7 договору ( з урахуванням внесених змін протоколами розбіжностей до договору від 29.12.14р., а.с. 19-24, 25-32) розрахунки за газ здійснюються грошовими коштами за цінами, що встановлюються національною комісією , яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики; оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем за фактично спожитий обєм газу.

В п.6.2.2. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який сплачується пеня , від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (а.с. 9-12).

30.06.15р. сторони уклали угоду про розірвання договору №2014/ТП-Г-37 від 19.12.14р. на постачання природного газу за регульованим тарифом - з 01.07.2015 року. Також , у вищезазначеній угоді сторони погодили, що зобовязання сторін за договором, які мали бути виконані до дати, зазначеної в п.1. цієї угоди, але не виконані на момент розірвання підлягають виконанню сторонами на умовах, визначених в договорі. (а.с.33).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем , позивач належним чином виконав свої зобовязання відповідно до умов вищезазначеного договору, про що свідчать щомісячні акти прийому-передачі природного газу по гуртожиткам за період квітень-червень 2015 року на загальну суму 4 528, 44 грн., які підписані відповідачем без зауважень.(а.с.34-36).

Однак , враховуючи внесені сторонами зміни до договору ( викладені в протоколах розбіжностей до договору ) , фактично не було встановлено певні строки оплати спожитого відповідачем газу.

На час прийняття рішення у справі відповідачем були надані докази сплати ( 25.12.15р.) основної заборгованості за договором в сумі 1078, 20 грн. (за спожитий у червні 2015р. відповідачем газ , відповідно до рахунку №000009216 від 17.07.15р. на суму 1 078, 20 грн.).

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязаний оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У відповідності із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України ). Відповідно до приписів ст.33 ГПК України : кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Оскільки відповідачем після звернення позивача з позовом до суду ( 25.12.15р.) було сплачено 1 078, 20 грн. - основну заборгованість за договором №2014/ТП-Г-37 від 19.12.14р. (за червень 2015р.); провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі приписів ст.80 ГПК України ; судові витрати в цій частині підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Одночасно в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 353, 75 грн. пені; 65, 56 грн. грн. інфляційних втрат та 22, 50 грн. 3% річних суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не доведено належними доказами прострочення відповідачем своїх зобовязань зі сплати .

Відповідно до приписів п. 4.1. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.13р. №7, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача; такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру. Правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 525, 526, 714 ЦК України; ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ :

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимоги про стягнення з відповідача 1 078, 20 грн. заборгованості за договором №2014/ТП-Г-37 від 19.12.14р.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» ( 50065, м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд. 64; ) на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» ( 50051, м. Кривий Ріг , пр. Металургів, 1; ): 863, 97 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

Суддя Васильєв О.Ю.

12.02.16р.