ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 925/37/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: Мельник А.Ю. - за довіреністю,

представник відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом Ватутінського комунального виробничого підприємства "Водоканал"

до Звенигородського комунального підприємства "Водоканал"

про стягнення 173 308,32 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 173 308,32 грн заборгованості за надані послуги за січень 2013 року по прийому, перекачці та очистці стічних вод відповідно до Договору на приймання, перекачку та очистку стічних вод № 139 від 01 вересня 2003 року та акту виконаних робіт від 31 січня 2013 року.

У відзиві від 04.02.2016 на позовну заяву (а. с. 65-66) відповідач визнав наявність боргу в сумі 173 308,32 грн та пояснив, що відповідач зацікавлений в найкоротший строк вирішити питання відшкодування заборгованості за надані послуги, проте заявлена до стягнення сума є досить великою і сплата її в повному об'ємі одним платежем неможлива через відсутність грошових коштів на рахунку відповідача. Тому відповідач у цьому відзиві просить суд розстрочити виконання рішення суду згідно графіку, із погашенням з квітня по грудень 2016 року по 19 545,32 грн щомісячно, вказав, що джерелом погашення боргу буде дотація з міського бюджету, оскільки стягнення боргу без розстрочки зумовить неможливість своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам підприємства, своєчасно розраховуватись з бюджетом по податках, зборах та інших платежах, призведе до блокування рахунків боржника та до зупинки діяльності підприємства із усіма негативними наслідками цього. Додатком до відзиву відповідач додав фінансовий звіт за 2015 рік.

Відповідач не направив свого представника у судове засідання. Заявою від 04.02.2016 (а. с. 70) відповідач не заперечив проти позовних вимог позивача, повідомив, що інших заяв, клопотань, відводів немає, просив провести судове засідання за наявними матеріалами справи без участі його представника.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами з огляду на те, що відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання є правом сторони, а не обов'язком.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених у ньому, просив позов задовольнити повністю та прийняти рішення у даному судовому засіданні, заперечив проти задоволення клопотання відповідача та розстрочки виконання рішення у даній справі, оскільки це клопотання є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами, відповідач недобросовісно користується своїми правами та не виконує жодне із численних рішень суду, чим завдає позивачу значних збитків та в результаті цих неплатежів позивач знаходиться у складеному фінансовому становищі.

Позивач у позовній заяві вказав найменування відповідача Звенигородське комунальне підприємство "Водоканал", ідентифікаційний код 32392831. Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за електронним запитом від 22.01.2016 (а. с. 62) найменування відповідача - комунальне підприємство "Водоканал" Звенигородської міської ради, код 32392831. У поданих відповідачем заяві про розгляд справи за відсутності сторони та у відзиву на позовну заяву згідно штампу та печатки найменування відповідача також комунальне підприємство "Водоканал" Звенигородської міської ради. Тому належним є найменування відповідача - комунальне підприємство "Водоканал" Звенигородської міської ради, ідентифікаційний код 32392831.

У судовому засіданні 09.02.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, суд встановив таке.

Ватутінське комунальне виробниче підприємство "Водоканал" (Водоканал за Договором, позивач у справі) та Звенигородське комунальне підприємство "Водоканал" (Абонент за Договором, відповідач у справі) уклали договір № 139 на приймання, перекачку та очистку стічних вод від 01 вересня 2003 року, далі - Договір, за умовами якого Водоканал приймає, перекачує на очисні споруди м. Ватутіне та очищує стічні води Абонента в об'ємах, які не перевищують встановлені ліміти ( п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору Абонент взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі розраховуватись за надані йому послуги по водовідведенню. Пунктом 5.3. Договору визначено, що оплату за надані послуги Абонент проводить в 3-денний термін після одержання платіжного документа.

Згідно пункту 4.1 Договору кількість стічних вод, які надійшли від Абонента на очисні споруди, визначається приладом обліку, який Абонент повинен придбати та встановити на каналізаційно - насосній станції "Радон". Прилад обліку перебуває на балансі та обслуговуванні Абонента, та повинен бути зареєстрований у Водоканалі. Зняття показників приладу обліку представником Водоканалу здійснюється не рідше, як один раз на місяць у присутності представника Абонента, який повинен сприяти представникові Водоканалу у цьому, а також в забезпеченні безпечного проведення робіт.

Позивач, посилаючись на п. 4.1. Договору, у позові зазначив, що відповідач повинен був встановити прилад обліку для визначення кількості стічних вод на каналізаційній насосній станції "Радон", але так як прилад обліку встановлено не було, облік стічних вод ведеться у відповідності до п. 4.2 Договору, згідно якого при несправності приладу обліку чи його відключенні, кількість стоків, прийнятих від Абонента розраховується згідно п. 21 "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України" за продуктивністю насосів та на підставі письмових підтверджень, згідно яких щомісячно виставляються рахунки.

На виконання Договору позивач надав протягом січня 2013 року послуги по водовідведенню, а відповідач прийняв ці послуги на суму 173 308, 32 грн., про що сторони склали та підписали акт виконаних робіт від 31 січня 2013 року. Цей акт підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками без претензій чи зауважень сторін. Позивач вручив представнику відповідача рахунок № 168 від 31.01.2013 на суму 173308, 32 грн для здійснення оплати, який відповідач залишив без оплати.

За доводами позивача питання розрахунків відповідача перед позивачем розглядалося на нарадах за участю керівництва області, було розроблено та затверджено 01.06.2013 графік погашення заборгованості з розстрочкою на рік, проте даний борг так і не був погашений відповідачем.

Позивач стверджує, що за період з 01.09.2003 по 01.05.2011 Господарським судом Черкаської області було прийнято сім рішень, якими стягнуто із Звенигородського КП "Водоканал" на користь Ватутінського комунально - виробничого підприємства "Водоканал" заборгованість за приймання, перекачку та очистку стічних вод за договором від 01 вересня 2003 року № 139, однак вони не виконані, кошти по них відповідачем не сплачені.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого.

Рішеннями господарського суду Черкаської області від 30.12.2003 у справі № 05/4239; від 02.06.2005 у справі № 06/1437; від 22.02.2006 у справі № 02/5398; від 07.04.2008 у справі № 12/587; від 17.11.2008 у справі № 05/2923; від 27.07.2010 у справі № 12/1191; від 14.07.2011 у справі № 12/5026/1174/2011; від 27.06.2014 у справі № 925/731/14 за позовами Ватутінського комунального виробничого підприємства "Водоканал" до Звенигородського комунального підприємства "Водоканал" (ідентифікаційний код 32392831) із останнього стягнуто на користь позивача заборгованість за надані послуги відповідно до договору № 139 на приймання, перекачку та очистку стічних вод від 01 вересня 2003 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2013 у справі № 925/1234/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 03.12.2013, розірвано Договір № 139 від 01.09.2003 у зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов цього Договору.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 173 308,32 грн боргу за надані позивачем послуги відповідно до Договору № 139 та акту виконаних робіт від 31 січня 2013 року за січень 2013 року.

В силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За своєю правовою природою договір № 139 від 01 вересня 2003 року, на підставі якого виникли права та зобов'язання сторін, є договором про надання послуг та правовідносини між сторонами регулюються зокрема главою 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 193, 202 Господарського кодексу України та статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовано відповідачем, останній не виконав свої зобов'язання за договором, не перерахував позивачу кошти за надані позивачем послуги в січні 2013 року в установлений Договором № 139 строк.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором. У відзиві на позов відповідач визнав суму боргу в розмірі 173 308,32 грн та вказав, що заперечень не має.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 173308 грн 32 коп. боргу є законною та обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, отже підлягає задоволенню.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Тобто розстрочення виконання рішення є правом суду, при цьому обов'язком заявника є доведення викладених у заяві про розстрочення виконання рішення обставин.

Розглянувши заяву відповідача, заслухавши думку представника позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем не вказані обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його неможливим, та відповідач не довів і належними доказами не підтвердив наявність тих обставин, які він вказав у заяві, він не довів обов'язковість розстрочення виконання рішення суду у даній справі та забезпечення дотримання прав позивача, який є законним кредитором щодо отримання цієї суми боргу близько трьох років.

Відповідно до статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 2 599 грн. 62 коп.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із комунального підприємства "Водоканал" Звенигородської міської ради (20200, Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Кримського, 37, ідентифікаційний код 32392831) на користь Ватутінського комунального виробничого підприємства "Водоканал" (20250, Черкаська область, м. Ватутіне, вул. К. Цеткін, 1, ідентифікаційний код 24359125) - 173 308 грн 32 коп. (сто сімдесят три тисячі триста вісім гривень 32 копійки) боргу, 2 599 грн 62 коп. (дві тисячі п'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 62 копійки) витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 11.02.2016.

Суддя А.Д. Пащенко