ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа № 914/2769/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.15

у справі № 914/2769/15

за позовом: ПАТ "Бізнес - центр "Підзамче", м. Львів

до відповідача-1: ФОП ОСОБА_2, с.м.т. Запитів, Львівської області

до відповідача-2: Ресторану швидкого обслуговування "Лем-Берг", с.м.т. Брюховичі, Львівської області

про стягнення 221 272,46 грн.

за участю представників:

від позивача: Курилич А.Я. - представник

від відповідача-1: ОСОБА_4 - представник; ОСОБА_2

від відповідача-2: ОСОБА_4 - представник; Гірний І.Є. - директор

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/2769/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 03.12.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.15 розгляд справи відкладено на 17.12.15.

Розпорядженням во. голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.15 до складу судової колегії внесено зміни - замість судді Давид Л.Л. введено суддю Якімець Г.Г. з підстав, викладених у розпорядженні.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.15 розгляд справи відкладено на 28.01.16.

У судовому засданні 28.01.16 оголошено перерву до 04.02.16.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.15 у справі № 914/2769/15 (суддя Яворський Б.І.) позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Бізнес - центр "Підзамче 82' 759,07 грн. неустойки, 42' 240,00 грн. орендної плати, 8' 999,10 грн. пені, 13' 411,20 грн. інфляційних втрат та 2' 212,72грн. судового збору, стягнуто з Ресторану швидкого обслуговування "Лем - Берг" на користь Приватного акціонерного товариства "Бізнес - центр "Підзамче" 41' 379,54 грн. неустойки, 21' 120,00 грн. орендної плати, 4' 499,55 грн. пені, 6' 705,60 грн. інфляційних втрат та 1' 106,36 грн. судового збору.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що у судових рішеннях по справах №914/3795/14 та 914/4556/14, які набрали законної сили, встановлено, що згідно з нормою ч.1 ст.785 ЦКУ та умовами п.6.1 договору у відповідачів, у зв'язку з припиненням правочину, виник обов'язок з повернення об'єкту оренди.

Оскільки, відповідачами повернуто орендоване майно лише 28.09.2015 р. про що державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження щодо звільнення ФОП ОСОБА_2 та ПП "РШО "Лем-Берг" нежитлових приміщень, які були предметом договору оренди, а не 30.09.14, коли закінчився договір оренди, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки такі передбачені договором і законом.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду від 26.10.15 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

При цьому скаржник посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що у матеріалах справи відсутні докази повернення орендованого майна після закінчення договору оренди 30.09.14, оскільки договір від 30.09.13 найму нежитлового приміщення був припинений 30.11.13, що підтверджується актом прийому передачі від 30.11.13.

Крім того, після підписання акту прийому передачі, тобто з 30.11.13 відповідачі фактично без наявності договірних відносин використовували нежитлові приміщення.

Також, скаржник зазначає, що позивач навмисно створював перешкоди у користуванні та звільненні орендованого приміщення, а також позбавив відповідачів можливості забрати належне їм майно.

Таким чином, на думку апелянта, місцевим господарським судом безпідставно задоволено позов, та стягнуто орендну плату, інфляційні нарахування та пеню за період з 11.10.14, оскільки не враховано, що 30.11.13 між сторонами було підписано акт прийому - передачі об'єкта оренди.

3 грудня 2015 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки орендоване майно повернуто орендодавцю 25.09.15 при примусовому виконанні рішення суду, а тому посилання скаржника на акт прийому передачі від 30.11.13 є необґрунтованим, оскільки такий не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, відтак просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

17 грудня 2015 року до суду від скаржника надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначено про те, що сам факт користування приміщенням відповідачами не підтверджує виконання умов договору оренди №52/13-Ор, оскільки відповідачі користувалися приміщенням безпідставно, а тому позивач міг звернутися до суду з вимогою про повернення безпідставно зайнятого відповідачами приміщення, а не на підставі договору оренди.

17 грудня 2015 року до суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримано позицію викладену відповідачем 1 в апеляційній скарзі.

Також, 27.01.16 позивачем подано доповнення до апеляційної скарги, яких додатково обґрунтовано доводи, викладені в запереченні на апеляційну скаргу.

3 лютого 2016 року судом отримано додаткові пояснення подані позивачем, які долучені до матеріалів справи.

За клопотанням скаржника, поданого 17.12.15, здійснюється технічна фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу.

Представники сторін у судовому засіданні навели свої доводи міркування та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судових засіданнях доводи представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом,

30 вересня 2013 року між Закритим акціонерним товариством "Бізнес - центр "Підзамче" та відповідачем 1 Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та відповідачем 2 Рестораном швидкого обслуговування "Лем - Берг" (Орендарями) укладено Договір №52/13-ор, згідно з умовами якого Підприємством "РШО "ЛЕМ-БЕРГ" та Підприємцем ОСОБА_2 отримано у спільне строкове користування приміщення загальною площею 396м2 першого поверху адміністративно-побутового корпусу, що знаходиться на АДРЕСА_1 для використання під кафе. Відповідно до п.2.1. Договору, строк дії Договору - до 30.09.2014 р.

Відповідно до п. 3.1.1 та п.3.1.2. договору, за користування орендованим майном орендарі сплачують орендну плату з розрахунку: 16,67 грн. плюс ПДВ 3,33 грн., разом 20 грн. за 1м2 за перший базовий місяць. На дату підписання договору орендна плата складає 6' 600,00 грн. та ПДВ 1' 320,00 грн., всього 7' 920 грн. за 396м2. Орендна плата не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря.

Згідно з п.3.1.3. договору орендар сплачує орендну плату орендодавцю шляхом перерахування відповідних платежів на поточний рахунок орендодавця за кожен календарний місяць користування орендованим майном. Орендар сплачує орендну плату орендодавцю в такій пропорції: 1/3 частини від загальної суми - ПП "РШО "Лем-Берг", 2/3 частини від загальної суми - ФОП ОСОБА_2 (п.3.1.3 договору).

Відповідно до п.3.1.4 договору до настання 25 числа кожного поточного календарного місяця оренди майна орендодавець виставляє орендарю рахунок на сплату орендної плати за наступний календарний місяць. Орендар має сплатити орендну плату в поточному місяці за наступний місяць протягом 3 банківських днів від дати одержання рахунку, але в будь якому разі здійснити оплату орендної плати за наступний календарний місяць не пізніше 10 числа місяця, що є наступним відносно місяця, в якому виставлений рахунок (п.3.1.5 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Львівської області від 12.02.2015 р. у справі №914/4556/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 р., відмовлено у задоволенні позову ПП "Ресторан швидкого обслуговування "Лем-Берг" до ПрАТ "Бізнес-Центр "Підзамче" про визнання права оренди приміщення у зв'язку з пролонгацією договору оренди та поновлення строку, який був раніше встановлений договором №52/13-Ор від 30.09.2013 р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.05.2015 р. у справі №914/3795/14 частково задоволено позов ПрАТ "Бізнес-Центр "Підзамче", зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та Приватне підприємстве "Ресторан швидкого обслуговування "ЛЕМ-БЕРГ" звільнити нежитлові приміщення (загальною площею 396м2), що знаходяться на першому поверсі Адміністративно-побутового корпусу, розташованого на АДРЕСА_1, та у 5-денний строк повернути зазначений об'єкт нерухомості Приватному акціонерному товариству "Бізнес-центр "Підзамче" шляхом передачі його за відповідним Актом.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 р. рішення суду І інстанції у справі №914/3795/14 залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Листом №70/8139 від 24.06.2015 р. слідчим Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області повідомлено ФОП ОСОБА_2 про те, що 22.06.2015 р. в межах розслідування кримінального провадження проведено обшук в приміщенні ПрАТ "Бізнес-Центр "Підзамче", внаслідок чого знайдено ключі від дверей ресторану ПП "РШО "Лем-Берг". Крім того, приміщення ресторану опечатано Личаківським РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, слідством встановлюються особи, які здійснили заміну замків. У зв'язку з наведеним вище слідчим підтверджено, що ні ФОП ОСОБА_2, ні директор ПП "РШО "Лем-Берг" доступу до приміщення не мають.

7 вересня 2015 року державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48647485 з примусового виконання наказу №914/3795/14 від 11.08.2015 р.

28 вересня 2015 року державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП №48647485 у зв'язку з повним виконання рішення суду.

При цьому, окрім іншого, в матеріалах справи міститься акт прийому - передачі від 30.11.2013 р. складений сторонами договору оренди, відповідно до умов якого орендар (відповідачі 1 та 2 у справі) передали, а позивач прийняв об'єкт оренди - нежитлове приміщення площею 396м2 на 1 поверсі адміністративно-побутовому корпусі (кафе), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що орендарі у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди №52/13-Ор від 30.09.2013 р. не повернули орендованого майна орендодавцю, ПАТ "Бізнес - центр "Підзамче" звернулося до ФОП ОСОБА_2 та до Ресторану швидкого обслуговування "Лем-Берг" з позовом ( з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, Т.1, а.с.188) про стягнення 221 272,46 грн. з яких за період користування майном з 01.10.2014 р. по 31.05.2015 р. позивач просить стягнути з відповідачів : 63' 360,00 грн. орендної плати за фактичне користуванн приміщенням, на підставі ст.785 ЦК України 124' 138,61 грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за період з 06.10.2014 р. по 31.05.2015 р., відповідачам нараховано 20' 116,80 грн. інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України та 13' 498,65 грн. пені на підставі п.7.3 договору за прострочення сплати орендної плати.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли взаємні права та обов'язки на підставі договору оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Статтею 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Частиною першою статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок орендаря повернути об'єкт оренди у разі закінчення строку дії договору встановлено п.8.11 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі посилаються на припинення дії договору оренди у зв'язку із підписанням сторонами акту приймання - передачі орендованого майна від 30.11.13, а відтак зазначають про неможливість застосування умов договору оренди, до правовідносин, що виникли між сторонами після підписання акту, оскільки користування орендованим майном здійснювалося на основі позадоговірних відносин.

Разом з цим, як зазначено вище, господарськими судами під час розгляду справ №914/4556/14 та №914/3795/14 встановлено, що договір оренди №52/13-Ор від 30.09.2013р. припинив свою дію 30.09.2014р. згідно умов договору і фактично.

Підтвердженням використання орендованого приміщення відповідачами на підставі договору оренди №52/13-Ор від 30.09.2013р. є також лист №91 від 07.10.14 направлений позивачем відповідачам з вимогою повернути орендоване майна по закінченню терміну дії договору оренди №52/13-ор від 30.09.2013р.

Доказом отримання вказаного вище листа відповідачами, є також лист-відповідь на нього від 10.10.2014р., підписаний директором ПП "РШО "ЛЕМ-БЕРГ" та ФОП ОСОБА_2 та адресований ПрАТ "Бізнес-центр "Підзамче", в якому відповідачі повідомляють позивача про неможливість повернення йому орендованого майна до моменту повернення їм понесених на покращення орендованого майна коштів або до визнання їх співвласниками майна.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо преюдиційності встановленої обставини суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.2.6 Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26 грудня 2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, зважаючи на встановлений рішеннями судів у справах №914/4556/14 та №914/3795/14 факт закінчення договору оренди саме 30.09.14 та невиконання відповідачами обов'язку щодо повернення майна після закінчення договору оренди, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідачів, щодо закінчення договору оренди 30.11.13 - підписанням акту прийому - передачі орендованого майна.

Як підтверджується копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за 2013-2014 р., підписаними відповідачами, копіями банківських виписок за 2014 р., відповідачі використовували орендоване майно, періодично сплачували орендну плату за користування приміщенням та комунальні послуги : в призначенні платежу зазначалась "оплата за оренду приміщень за договором" чи "за комунальні послуги".

Крім того, в матеріалах справи містяться акти надання послуг та здачі - приймання робіт (надання послуг) за період з жовтня 2013 року (що підтверджує факт прийняття в оренду спірного приміщення та встановлено судами під час розгляду справ №914/4556/14 та №914/3795/14) по 2014 рік, в яких зазначено про складення їх на підставі договору оренди приміщення №52/13 - Ор від 30.09.13, підписані вказані акти як ФОП ОСОБА_2 так і Рестораном швидкого обслуговування "Лем-Берг", а тому спростовуються доводи апелянта стосовно відсутності доказів прийняття в оренду та використання приміщення саме відповідачем 1.

Доданий скаржником в суді апеляційної інстанції акт прийому - передачі об'єкта оренди від 31.12.13 не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки апелянтом не наведено обставин неможливості подання вказаного акту суду першої інстанції.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Апелянт в судовому засіданні пояснив, що такий акт подавався суду першої інстанції, про що зазначено в рішенні суду. Однак при ознайомленні з матеріалами справи ним виявлено, що такого акту в матеріалах справи немає.

При дослідженні доказів у справі, апеляційною інстанцією встановлено, що відповідно до п.2.1.1 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №28 від 20.02.13, на документі, отриманому від учасників судового процесу та їх представників безпосередньо під час судового засідання, накладається резолюція судді (судді-доповідача), яка складається зі слів "До справи", підпису судді та дати. Зазначений документ у цей же день передається для реєстрації, після чого долучається до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2.4 постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» подання письмових доказів, якщо їх не додано до позовної заяви чи до відзиву на неї, має здійснюватися, зокрема безпосередньо в судовому засіданні за резолюцією судді (із зазначенням про це в протоколі відповідного судового засідання, якщо про долучення доказів до справи стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі, заявлено усне клопотання) та з подальшою їх реєстрацією в канцелярії суду

Проте, в матеріалах справи відсутні докази подання такого документу, крім того, в рішенні суду першої інстанції, ні в протоколі судових засідань не міститься посилання на акт від 31.12.13.

Таким чином, у зв'язку з необгрунтваністю скаржником неможливості подання вказаного доказу в суді першої інстанції, поданий акт прийому передачі не може бути врахований судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо встановлення факту припинення договору оренди та невчаснового виконання відповідачами обов'язку з повернення отриманого майна колегія суддів зазначає наступне:

Пунктом 3.5 договору передбачено, що при достроковому розірванні або закінченні дії цього договору орендна плата та плата за комунальні послуги стягуються орендодавцем по день фактичної здачі об'єкта оренди по акту.

Відповідно до п.5.1. Постанови Пленуму ВГС України №13 від 29.05.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20.11.12 у справі №3-45гс12.

У даному випадку, зважаючи на встановлення судами моменту закінчення договору оренди 30.09.14, та виконання обов'язку з повернення об'єкта оренди орендодавцю лише 28.09.2015 р. про що державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження щодо звільнення ФОП ОСОБА_2 та ПП "РШО "Лем-Берг" нежитлових приміщень, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо підставності заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачів орендної плати за фактичне використання приміщення в розмірі 63 360,00 грн. за період з 01.10.2014 р. по 31.05.2015 р.

Щодо заявленої до стягнення суми неустойки, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 7.9 договору оренди також передбачено, що якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення орендованого приміщення у разі припинення дії цього договору, орендар сплачує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим приміщенням за весь час прострочення.

Таким чином, у зв'язку з припиненням договору у розумінні статті 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України) - внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, у відповідача виник обов'язок негайно повернути позивачеві майно з оренди шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі. Наслідком порушення виконання цього обов'язку є застосування до відповідача самостійної майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин у вигляді сплати неустойки. При цьому основне зобов'язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється, оскільки його припинення у розумінні статті 795 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) пов'язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом повернення орендарем предмета договору оренди.

Щодо встановлення факту наявності вини орендаря для необхідності застосування такого виду відповідальності як сплата неустойки, колегія суддів зазначає, що наявність вини (умислу або необережності) у даному випадку підтверджується виконанням обов'язку з повернення майна в примусовому порядку в процесі виконавчого провадження з виконання рішення суду про зобов'язання відповідачів звільнити орендоване майно ( рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2015 р. у справі № 914/3795/14).

Таким чином, судова колегія апеляційної інстанції, перевіривши правильність розрахунку, погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності нарахування позивачем на підставі ст.785 ЦК України та п.7.9 договору 124' 138,61 грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за період з 06.10.2014 р. по 31.05.2015 р.

Також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів 20' 116,80 грн. інфляційних втрат нараховані правильно та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Посилання скаржника на безпідставність заявлених вимог у зв'язку із фактичним звільненням приміщення зважаючи на неможливість його використання, оскільки орендодавцем було відімкнуто комунікації, що на його думку, підтверджується заявами до органів МВС, спростовуються судом апеляційної інстанції та матерілами справи. Зокрема, в матеріалах справи міститься лист №70/8139 від 24.06.2015 р. слідчого Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області в якому зазначено, що в межах розслідування кримінального провадження проведено обшук в приміщенні ПрАТ "Бізнес-Центр "Підзамче", внаслідок чого знайдено ключі від дверей ресторану ПП "РШО "Лем-Берг". Крім того, приміщення ресторану опечатано Личаківським РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, слідством встановлюються особи, які здійснили заміну замків. У зв'язку з наведеним вище слідчим підтверджено, що ні ФОП ОСОБА_2, ні директор ПП "РШО "Лем-Берг" доступу до приміщення не мають. Таким чином, факт відсутності у відповідачів можливості доступу до приміщення підтверджується лише 24.06.15. Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути нараховані суми боргу лише по травень 2015 року, тобто з врахуванням встановлених обставин та відсутності доступу до приміщення.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставним стягнення з відповідачів пені, оскільки відповідно до п. 7.3 договору оренди, на підставі якого здійснено таке нарахування, якщо орендар допустить прострочення під час сплати орендної плати, перерахування сум компенсації за комунальні послуги чи оплаті додаткових послуг (п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, а також п.7.5, 7.6 договору), він зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожень день прострочення.

Як вбачається з вказаного пункту договору у ньому відсутня така підстава нарахування пені як п.3.5 на підставі якого стягується орендна плата за фактичне користування приміщенням у даному випадку.

Відтак, стягнення пені нарахованої позивачем в розмірі 13' 498,65 грн. за несплату орендної плати за час фактичного користування після закінчення договору оренди у даному випадку є безпідставним. Зазначене не було враховано місцевим господарським судом, що призвело до прийняття неправильного рішення в цій частині.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.15 у даній справі в частині задоволення позову про стягнення з відповідачів нарахованої позивачем пені. В решті рішення місцевого господарського суду є законним та обгрунтовани.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на сторін, пропорційно задоволеним вимогам, в порядку вимог ст.ст. 49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.15 у справі № 914/2769/15 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Бізнес - центр "Підзамче" 8' 999,10 грн. пені та 135,08 грн. судового збору, та стягнення з Ресторану швидкого обслуговування "Лем - Берг" на користь Приватного акціонерного товариства "Бізнес - центр "Підзамче" 4' 499,55 грн. пені та 67,54 грн. судового збору скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове рішення. В позові ПАТ "Бізнес - центр "Підзамче" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 8 999,10 грн. пені, 135,08 грн. судового збору та стягненні з Ресторану швидкого обслуговування "Лем - Берг" 4 499,55 грн. пені, 67,54 судового збору - відмовити.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бізнес - центр "Підзамче" (79000, м. Львів, вул. Б.Хмельницького, буд. 176, ідентифікаційний ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 361,98 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

6. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.02.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Якімець Г.Г.