РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/30676/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Чернігівський"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія

"Продторг"

про стягнення 433992,37 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

Від позивача Лівак Н.В. (за дов.)

Від відповідача не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Чернігівський" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Продторг" про стягнення заборгованості за договором поставки № 26/м від 13.10.2014 в сумі 433992,37 грн., з яких: 362720,00 грн. борг за поставлений товар, 3954,99 грн. 3% річних, 540,13 грн. інфляційні збитки, 66777,25 грн. пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки № 26/м від 13.10.2014. Позивачем поставлено відповідачу товар на суму 362720,00 грн., який не був оплачений, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Через неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань позивач нарахував йому 3% річних, пеню та втрати від інфляції.

Ухвалою суду від 04.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30676/15, розгляд останньої призначено на 21.12.2015.

В судовому засіданні 21.12.2015 позивачем подано документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 04.12.2015 не виконав, про день та час судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 21.12.2015 розгляд справи відкладено на 20.01.2016.

Відповідач в судове засідання 20.01.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Розгляд справи відкладено на 03.02.2016, в зв'язку з неявкою відповідача та необхідністю витребування нових доказів.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 03.02.2016 надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні 03.02.2016 надала документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи заперечувала.

Відповідно до вимог ст. 77 ГПК України суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в зв'язку з його необґрунтованістю.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розгляд справи не одноразово відкладався, відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, однак, правом подати відзив на позовну заяву та брати участь у судових засіданнях не скористався.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Продторг" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Чернігівський" (постачальник) укладено договір поставки № 26/м від 13.10.2014.

Відповідно до п.1.1, 1.2 договору, постачальник зобов'язується передати у власність Покупця м'ясо яловичини, свинини та м'ясопродукти українського виробництва (далі-Товар) в кількості, асортименті і за ціною згідно рахунків-фактур та товаро-транспортних накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору і замінюють специфікацію та протокол узгодження цін, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар на умовах Даного Договору. Товар, поставлений за накладними, оформлених між сторонами в період дії цього договору, вважається поставленим на підставі даного Договору, навіть за відсутності вказівки (посилання) на даний договір в самій накладній.

Відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.5, 3.6 Договору, умови відвантаження - партіями зі складу Постачальника (згідно із заявками і за домовленістю). Загальна сума договору складає сукупність загальних вартостей поставок партій товару. Кількість, ціна і асортимент кожної партії Товару визначається за взаємною згодою сторін і вказується в накладній, підписаної сторонами, яка є невід'ємною частиною даного Договору. Відпустка Товару здійснюється на складі Постачальника (при наявності у представника Покупця належним чином оформленої довіреності та паспорта) або Покупця і оформляється підписанням відповідної накладної уповноваженим представником Покупця. Дата, зазначена в накладній, є датою поставки товару Постачальником. Передача товару може здійснюватися без наявності довіреності у разі прийняття Покупцем на себе зобов'язань про надання даних про перелік осіб, уповноважених прийняти Товар, зразки їх підписів та зразки печаток (штампа), якими матеріально-відповідальні особи запевняють свій підпис на накладних про одержання (передачі) Товару.

Позивач надав до матеріалів справи копії рахунків-фактури на оплату поставленого товару: № 938 від 13.07.2015 на суму 42973,00 грн.; № 985 від 21.07.2015 на суму 214477,00 грн.; № 996 від 21.07.2015 на суму 118243,00 грн. Загальна сума, на яку були виставлені вказані вище рахунки становить 375693,00 грн.

На виконання умов договору уповноваженими особами сторін були підписані та скріплені печаткою видаткові накладні на загальну суму 375693,00 грн., а саме: № 4479 від 13.07.2015 на суму 42973,00 грн.; № 4673 від 21.07.2015 на суму 214477,00 грн.; № 4703 від 21.07.2015 на суму 118243,00 грн.

Позивач надав до матеріалів справи довіреності на директора ОСОБА_3, на отримання товару: № 15 від 13.07.2015 отримання свинини півжирної, № 16 від 21.07.2015 отримання блоків яловичини.

Факт поставки товару на суму 375693,00 також підтверджується товарно-транспортними накладними: № Р-4479 від 13.07.2015 на суму 42973,00 грн.; № Р-4673 від 21.07.2015 на суму 214477,00 грн.; № Р-4703 від 21.07.2015 на суму 118243,00 грн. Згідно вказаних накладних товар отримувала уповноважена довіреностями особа ОСОБА_3

Будь-яких доказів не поставки товару по вищезазначеним накладним відповідачем не надано.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору, розрахунок за цим Договором здійснюється в українських гривнях за безготівковим розрахунком - шляхом перерахування Покупцем вартості Товару на поточний рахунок Постачальника або шляхом внесення відповідних грошових коштів в касу Постачальника на наступних умовах: оплата за фактом поставки (отримання, відпустки) Товару, за погодженням сторін можлива передоплата. У разі відпуску наступної партії Товару до розрахунку Покупця за попередню партію, кожна наступна проплата зараховується в погашення самого раннього боргу незалежно, від того, посилання на яку накладну вказано у платіжному дорученні.

Позивач надав до матеріалів справи копію банківської виписки від 16.09.2015, якою підтверджено оплату відповідачем товару на суму 12973,00 грн. Тобто вартість неоплаченого товару становить 362720,00 грн.

Договір діє з дня його підписання до 31.12.2015, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання. Якщо за один місяць до закінчення договору жодна із сторін письмово не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 26/м від 13.10.2014 складає 362720,00 грн., що підтверджується поданими суду доказами, в зв'язку з цим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі, а сума боргу у розмірі 362720,00 грн. стягненню з відповідача.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 66777,25 грн., 540,13 грн. втрат від інфляції та 3954,99 грн. 3% річних.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2 договору, у разі неотримання від Покупця повної оплати за відвантажений товар протягом строку згідно п. 4.1. даного Договору Постачальник має право нарахувати, а Покупець зобов'язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виставлення претензії, від суми неоплаченого Товари за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму, що підлягає сплаті, за весь період прострочення.

Позивач надав розрахунок пені на суму 66777,25 грн. за період з 14.07.2015 по 30.11.2015. на суму боргу у розмірі 30000,00 грн. та з 22.07.2015 по 30.11.2015 на суму боргу у розмірі 332720,00 грн. При цьому позивач не врахував, що в період з 14.07.2015 по 14.09.2015 сума боргу становила 42973,00 грн., а лише з 15.09.2015 по 30.11.2015 - 30000,00 грн.

В зв'язку з зазначеним вище, згідно перерахунку суду сума пені є більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума пені підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем - 66777,25 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач надав розрахунок 3% річних на суму 3954,99 грн. . за період з 14.07.2015 по 30.11.2015. на суму боргу у розмірі 30000,00 грн. та з 22.07.2015 по 30.11.2015 на суму боргу у розмірі 332720,00 грн. При цьому позивач не врахував, що в період з 14.07.2015 по 14.09.2015 сума боргу становила 42973,00 грн., а лише з 15.09.2015 по 30.11.2015 - 30000,00 грн. та розрахунок втрат від інфляції на суму 540,13 грн. за період з липня 2015 по листопад 2015 на суму боргу 332720,00 грн., а на суму боргу у 42973,00 грн. взагалі не нараховував втрати від інфляції.

В зв'язку з зазначеним вище, згідно перерахунку суду сума 3% річних та втрат від інфляції є більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума 3% річних підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем - 3954,99 грн. Сума втрат від інфляції підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем - 540,13 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Продторг" (01023, місто Київ, вулиця Мечнікова, будинок 14/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Чернігівська" (14021, м. Чернігів, вулиця Старобілоуська, будинок 71, ) суму боргу в розмірі 362720 (триста шістдесят дві тисячі сімсот двадцять) грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 3954 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн.. 99 коп., втрати від інфляції у розмірі 540 (п'ятсот сорок) грн. 13 коп, пеню у розмірі 66777 (шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят сім) грн.. 25 коп. та судовий збір в розмірі 6509 (шість тисяч п'ятсот дев'ять) грн. 90 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.02.2016

Суддя І.В.Усатенко