РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Справа №906/1512/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 05.10.15р.)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №1994 від 10.12.2015р.)

розглянувши апеляційні скарги позивача ОСОБА_3 підприємства "Мікатор" та відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" на рішення господарського суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року у справі №906/1512/15 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом ОСОБА_3 підприємства "Мікатор"

до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал"

про стягнення 2600089,53 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов ПП "Мікатор" до ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" про стягнення 2600089,53 грн., та стягнуто з відповідача на користь позивача 1965600,00 грн. - основного зборгу, 315224,29 грн. - пені, 26979,87 грн. - 3% річних, 161179,20 грн. - інфляційних втрат, 37034,74 грн. - судового збору, в решті позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині стягнення 161179,20 грн. - інфляційних втрат і 37034,74 грн. - судового бору та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача, крім основного боргу, пені та 3% річних ще і 344216,06 грн. - інфляційних втрат та судові витрати по справі у розмірі 81902,81 грн., вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки не зрозуміло яким чином здійснено розрахунок суми інфляційних витрат, а за його підрахунками ці витрати з липня по серпень 2015 року складають 292284,72 (1965600,00 грн. х 0,1487) грн.

Відповідач, у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивача, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на час укладання договору ПП "Мікатор" не повідомило, що затвердження ТУ У 27.3-2:2007 на Анкер закладний скасовано та скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту України про погодження даних технічних умов. Про дані обставини товариство дізналося 16 березня 2015 року з листа Департаменту колії Державної адміністрації залізничного транспорту України №ЦП-7/131 від 10 березня 2015 року.

Відповідач, також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що анкери закладні АЗ-1, поставлені ПП "Мікатор" та виготовлені відповідно до ТУ У 27.3-2:2007 не можуть застосовуватися відповідачем за призначенням та не можуть бути в подальшому застосовані залізницями, а отже не відповідають умовам Договору поставки №21/1 від 21 січня 2015 року та вимогам чинних нормативних документів, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, у справі №826/14671/14, яке набрало законної сили 03 грудня 2014 року було скасовано погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 "Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3" та змін до них.

ПП "Мікатор" наперед знаючи про те, що не зможе належним чином виконати зобовязання щодо поставки товару, передбаченого договором, не повідомив про це відповідача, а тому на момент прийняття товару від ПП "Мікатор" відповідачу не було відомо про те, що поставлений товар не відповідає умовам договору та не може бути використаний за призначенням. Вважає, що в позові слід відмовити, тому що у ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" не настало прострочення боржника.

Крім того, зазначає, що суд не залучив до участі у справі Міністерство інфраструктури України, хоча у статутному капіталі відповідача є корпоративні права держави, управління якими здійснює саме це міністерство.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідача вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на момент постановлення рішення окружним адміністративним судом м. Києва від 30 жовтня 2014 року нормативно-технічна і правова експертизи щодо змін до ТУ У 27.3- 1:2007, ТУ У 27.3-2:2007, ТУ У 27.3-3:2007 та ТУ У 27.3- 4:2007 були виконані та відповідно в подальшому були погоджені і самі зміни до ТУ У 27.3-1:2007, ТУ У 27.3-2:2007, ТУ У 27.3-3:2007 та ТУ У 27.3-4:2007, про що на другому аркуші вказаних змін зроблено відповідний запис ДП Бюро з стандартизації та нормативного забезпечення на залізничному транспорті "Укрзалізстандарт".

В подальшому, погоджені з ДП Бюро з стандартизації та нормативного забезпечення на залізничному транспорті "Укрзалізстандарт" зміни до ТУ У 27.3-1:2007, ТУ У 27.3-2:2007, ТУ У 27.3-3:2007 та ТУ У 27.3-4:2007 були надані разом з супровідним листом №122 від 12 листопада 2014 року до Укрзалізниці для їх подальшого погодження.

Крім того, додатковим підтвердженням дійсності ТУ У 27.3-2:2007 "Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1" та можливості використання за цільовим призначенням продукції виготовленої за вищезазначеним ТУ є новий Сертифікат відповідності на Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1 виданий Міністерством економічного розвитку і торгівлі України з терміном дій з 04 вересня 2015 року по 03 вересня 2018 року.

23 листопада 2015 року, ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду було прийнято до розгляду апеляційні скарги ПП "Мікатор" та ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" на рішення господарського суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року у справі №906/1512/15, розгляд скарг призначено на 09 грудня 2015 року в одному провадженні.

09 грудня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги було відкладено на 23 грудня 2015 року.

22 грудня 2015 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Саврія В.А. було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_4 - головуючий, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах та відзивах.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

26 серпня 2014 року, між ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал", як покупцем та ПП "Мікатор", як постачальником, було укладено Договір №21/1, згідно якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупцю товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами відповідно до специфікацій, якість якого повинна відповідати ТУ У 27.3-2:2007, а покупець в свою чергу зобов'язувався прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору. (а.с.9-12)

Відповідно до п.4.1 Договору, оплата за поставлений товар по цьому договору проводиться покупцем на протязі 30 банківських днів після дати отримання товару на адресу покупця згідно заявки. Днем отримання товару є дата отримання покупцем видаткової накладної постачальника (п.4.4 Договору).

Згідно п.5.2 Договору №21/1, постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (згідно вимог "Інкотермс" в редакції 2000 р.), м. Коростень, вул. Маяковського, 78.

Згідно п.6.1.1 Договору №21/1, покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі проводити розрахунки за поставлений товар.

Згідно п.7.1,7.3 Договору №21/1, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором, в разі несвоєчасної оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Так, на виконання умов Договору №21/1, позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар (анкер закладний АЗ-1 ТУ У 27.3-2:2007 у кількості 40 000 шт.) на загальну суму 2620800,00 грн., що підтверджується:

- рахунками-фактурами №СФ-0000001 від 21 січня 2015 року, №СФ-0000005 від 19 лютого 2015 року, №СФ-0000007 від 03 березня 2015 року;

- товарно-транспортними накладними №1 від 23 січня 2015 року, №2 від 26 січня 2015 року, №6 від 23 лютого 2015 року, №8 від 03 березня 2015 року;

- сертифікатами якості №1095 від 22 січня 2015 року, №1096 від 23 січня 2015 року, №1099 від 19 лютого 2015 року, №1101 від 02 березня 2015 року;

- довіреностями на видачу ААЕ №256649/499 від 21 січня 2015 року, 12ААЕ №297834/24 від 18 лютого 2015 року, 12ААЕ №297834/34 від 12 березня 2015 року;

- видатковими накладними №РН-0000001 від 23 січня 2015 року на суму 655 200,00 грн.; №РН-0000002 від 26 січня 2015 на суму 655 200,00 грн.; № РН-0000006 від 23 лютого 2015 року на суму 655 200,00 грн.; №РН-0000008 від 03 березня 2015 року на суму 655 200,00 грн. (а.с.15-32)

ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" здійснило часткову оплату поставленого товару на загальну суму 655 200,00 грн. (а.с.37-38)

01 травня 2015 року, при звірці взаємних розрахунків, сторони погодили що станом на 01 травня 2015 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 1965600,00 грн. (акт звірки взаємних розрахунків). (а.с.55)

02 жовтня 2015 року, ПП "Мікатор" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" про стягнення 2600089,53 грн., з яких: 1965600,00 грн. заборгованість по Договору №21/1, 292284,72 грн. - інфляційні нарахування, 26980,52 грн. - 3% річних та 315224,29 грн. - пені. (а.с.3-5)

26 жовтня 2015 року, ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" було подано зустрічний позов до ПП "Мікатор" про визнання недійсним Договору підряду №21/1 від 21 січня 2015 року, який було повернуто ухвалою господарського суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року. (а.с.50-51)

27 жовтня 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов ПП "Мікатор" до ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" про стягнення 2600089,53 грн., та стягнуто з відповідача на користь позивача 1965600,00 грн. - основного боргу, 315224,29 грн. - пені, 26979,87 грн. - 3% річних, 161179,20 грн. - інфляційних втрат та 37034,74 грн. - судового збору, а в решті позову було відмовлено. (а.с.70-71)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін у справі слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (ч.2 ст. 712 ЦК України)

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами було укладено Договір №21/1 із додатком, згідно яких позивачем було поставлено відповідачу товар анкер закладний АЗ-1 ТУ У 27.3-2:2007 у кількості 40 000 шт. на загальну суму 2620800,00 грн.

Відповідач прийняв зазначений товар без будь-яких зауважень та здійснив оплату лише у розмірі 655200,00 грн.

Докази на підтвердження добровільного повного погашення заборгованості відповідач не надав, такі докази відсутні і в матеріалах справи.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.4.1 Договору, оплата за поставлений товар проводиться покупцем на протязі 30 банківських днів після дати отримання товару на адресу покупця згідно заявки, якою є дата отримання покупцем видаткової накладної постачальника (п.4.4 Договору).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов'язання щодо оплати поставленого йому товару, у встановлений строк за видатковими накладними №РН-0000001 від 23 січня 2015 року; №РН-0000002 від 26 січня 2015 року; №РН-0000006 від 23 лютого 2015 року; №РН-0000008 від 03 березня 2015 року, оплативши всього 655200,00 грн. (а.с.15-18, 37-38), тобто є таким, що прострочив свої зобовязання на суму 1965600,00 грн., а тому колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції зроблено правильно висновок про задоволення в цій частині позовних вимог позивача.

Заперечення відповідача щодо неналежної якості товару судом не приймається до уваги, оскільки відповідачем в обґрунтування своїх заперечень не надано доказів порушення позивачем положення п. 2.2 Договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За порушення умов Договору №21/1 позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 315 224,29 грн. за період з 17 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року.

За приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно пунктів 7.1, 7.3 Договору №21/1, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. В разі несвоєчасної оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення умов Договору №21/1 позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 17 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 26 980,52 грн.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано провів перерахунок пені та 3% річних за прострочення оплати за поставлений товар та виявивши помилку у розрахунках, правомірно стягнув з відповідача на користь позивача, крім суми основного боргу також пеню в сумі 315224,29 грн. і 3% річних в розмірі 26979,87 грн. відмовивши у стягненні 0,65 грн.

Щодо стягнення 292284,72 грн. - інфляційних втрат заявлених позивачем, колегія суддів зазначає, що згідно абзаців 2-5 п.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17 липня 2012 року, зі змінами, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції, при цьому, розраховується виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи мала в якийсь час цього періоду не інфляція, а дефляція. /лист Верховного Суду України №62-97р "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03 квітня 1997 року/

При застосуванні індексу інфляції також слід враховувати, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України №52/30 від 01 лютого 2012 року).

З матеріалів справи встановлено, що поставка позивачем продукції відповідачу відбулась 4 окремими партіями в різні періоди на загальну суму 2620800,00 грн., а оплата відповідачем проведена частково, з порушенням строків визначених п.4.1. Договору №21/1, в сумі 655200,00 грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, колегія суддів, врахувавши при цьому заборгованість відповідача по строках оплати за кожну поставку, терміни його розрахунків за отриманий товар, розмір боргу в зазначені періоди, а також розмір інфляції, по періодно, з квітня по серпень 2015 року, погоджується з розрахунком проведеним господарським судом першої інстанції і вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 161179,20 грн. - інфляційних втрат, а в решті - в сумі 131105,52 грн. - слід відмовити.

Посилання позивача, що місцевим господарським судом, при розрахунку інфляційних, не було враховано розмір інфляції яка відбулась у вересні 2015 року, колегією суддів оцінюються критично і відхиляються як безпідставні, оскільки в своїй позовній заяві "Мікатор" просило стягнути інфляційні витрати за період з квітня по серпень 2015 року і розмір позовних вимог, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, не збільшувало.

Що ж до посилань відповідача у своїй апеляції на те, що судом не було відкладено розгляд справи для проведення звірки взаєморозрахунків, не було залучено до участі у справі Міністерство інфраструктури України, оскільки у статутному капіталі товариства є корпоративні права держави, та те, що анкери закладні АЗ-1, поставлені ПП "Мікатор" та виготовлені відповідно до ТУ У 27.3-2:2007 не можуть застосовуватися відповідачем за призначенням так, як рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року у справі №826/14671/14, яке набрало законної сили 03 грудня 2014 року було скасовано погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 "Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3" та змін до них, колегія суддів зазначає, що ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" є окремою юридичною особою, яка наділена самостійною цивільною правоздатністю і дієздатністю, а тому, відповідно до ст. 96 ЦК України, відповідає по своїм зобовязанням усім належним їй майном, а учасник, засновник юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи. Згідно ч.1 ст. 27 ГПК України суд залучає в якості 3-ї особи орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами тільки у спорах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, а даний спір не є спором про майно, а є спором про стягнення боргу за поставлену продукцію, а тому відсутні підстави для залучення Міністерства інфраструктури України до участі у справі і якості третьої особи.

Проведення звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем було проведено 01 травня 2015 року (акт звірки взаємних розрахунків а.с.55). Відповідач, згідно даного акту, погодився, що у нього перед позивачем існує заборгованість в розмірі 1965600,00 грн. за Договором №21/1 від 26 серпня 2014 року. Доказів про будь-які додаткові виплати з того часу по зазначеному Договору не проводилось і відповідачем суду не надано, а тому підстави для проведення додаткової звірки взаємних розрахунків у господарському суді були відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спірний Договір №21/1 був укладений 26 серпня 2014 року, права і обовязки в якому сторони визначили на підставі вільного волевиявлення, у відповідності до ст. 627 ЦК України, яка передбачає вільні: вибір контрагента, визначення предмету та умов договору, з урахуванням чинного законодавства. Після набрання чинності постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року, у справі №826/14671/14, змін до укладеного Договору №21/1 сторонами не вносилось і таких пропозицій зі сторони відповідача позивачу не направлялось. Крім того, відповідачем була прийнята поставлена позивачем зазначена продукція, вартість якої була частково оплачена і використана при виготовленні продукції власного виробництва, а тому зазначені доводи є безпідставними і відхиляються.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 27.10.15 р. у справі №906/1512/15 залишити без змін, а апеляційні скарги позивача ОСОБА_3 підприємства "Мікатор" та відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/1512/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Коломис В.В.