ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 910/17621/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,

розглянувши касаційну скаргу фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю
на постановувід 21.09.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі Господарського суду міста Києва № 910/17621/15
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"
дофірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю
третя особатовариство з обмеженою відповідальністю "Ласка"
простягнення 58 205,59грн,
за участю представників сторін:

позивача - Пінчук - Ніколайчук Ю.В. дов. від 21.01.2016 р.,

відповідача - Случак О.О, дов. від 23.04.2013 р.,

третьої особи - Галков І.О. дов. від 10.01.2014 р.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 р. року (суддя - Головатюк Л.Д.) позов задоволено частково. Стягнуто з фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" інфляційні збитки в сумі 30 490 грн. 72 коп., 3% річних в сумі 4 643 грн. 69 коп. та судовий збір у розмірі 1 10 грн. 78 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. (судді - Мартюк А.І., Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.) рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015 р. у справі № 910/17621/15 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 608,30 грн. та інфляційних у розмірі 22 462,88 грн. Прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" інфляційні збитки в сумі 22 462,88 грн., 3% річних в сумі 608,30 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" судовий збір в розмірі 913,50 грн.

Не погоджуючиcь з постановою апеляційного господарського суду, фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, мотивуючи скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову апеляційного господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (Лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." (Лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу № 1137/12/2007.

Згідно умов Договору позивач зобов'язувався передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а відповідач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - 4-х вісний напівпричіп МУЛТИМАКС Multi-N-4L-AUM-18AT-9.20-17.5-2.54 (одна одиниця), а також відповідач зобов'язувався здійснювати лізингові платежі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/16243/13, залишеним без змін в цій частині постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014, стягнуто з Фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю на користь ТОВ "Ласка Лізинг" грошові кошти: заборгованість у розмірі 104 240,21 грн. (сто чотири тисячі двісті сорок гривень 21 копійка), неустойку у сумі 1 637,61 грн. (одна тисяча шістсот тридцять сім гривень 61 копійка), 3% річних у сумі 346,92 грн. (триста сорок шість гривень 92 копійки) та судовий збір у розмірі 1 720,50 грн. (одна тисяча сімсот двадцять гривень 50 копійок).

Між ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" та ТОВ "Ласка Лізинг" було укладено Договір уступки права вимоги № 206/11-2013 від 05.12.2013 року, відповідно до умов якого до ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" перейшло право вимоги за договором фінансового лізингу у № 1137/12/2007 від 18.12.2007.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати 104 240,21 грн. лізингових платежів за Договором вже встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/16243/13 (розрахунок станом на 31.07.2013), та у період 01.08.2013 - 06.04.2015 відповідачем добровільно сплачена не була.

Місцевий господарський суд зазначив, що спірне грошове зобов'язання у розмірі 104 240,21 грн. відповідачем перед позивачем в повному обсязі виконано 26.01.2015, отже нарахування 3% річних та інфляційних припиняється саме з моменту виконання ТОВ "Т.М.М." грошового зобов'язання, а не з моменту зарахування грошових коштів на рахунок позивача в межах виконавчого провадження.

Разом з цим, згідно банківської виписки від 08.07.15 ПАТ "Райффайзен банк Аваль" по рахунку ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" підтверджує факт зарахування коштів на рахунок позивача саме 07.04.2015.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно виписки по рахунку (а.с. 61), грошові кошти в розмірі 107 945,26 грн., сплачені на виконання наказу Господарського суду міста Києва 10.02.2014 року у справі № 910/16243/13 фактично надійшли на рахунок позивача 08.07.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заборгованість у розмірі 104 240,21 грн., яку було стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва суду у справі № 910/16243/13 є грошовим зобов'язанням за договором то на неї в силу статті 625 Цивільного кодексу України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що в цьому випадку боржник звільняється від відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК України, оскільки він на виконання рішення суду перерахував кошти на рахунок органу державної виконавчої служби, і прострочення зобов'язання настало внаслідок неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця, який своєчасно не перерахував кошти на рахунок кредитора та не виніс постанову про закриття виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", Вищий господарський суд України відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 590 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Основні критерії належності виконання містяться у ст.ст. 526 - 530 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, здійснено сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Таким чином, зобов'язання відповідача із сплати лізингових платежів у розмірі 104 240,21 грн., що були присуджені до стягнення в примусовому порядку рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 року, слід вважати належно виконаним лише у момент отримання коштів належним кредитором чи уповноваженою ним на це особою.

При цьому, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості не породжує цивільні права та обов'язки, та є засобом примусового виконання існуючого у відповідача обов'язку, що виник з договору, ухвалення рішення Господарським судом міста Києва 10.02.2014 р. та його примусове виконання жодним чином не змінює строків виконання зобов'язання, встановлені у договорі, та критерії визнання зобов'язання належним чином виконаним у даному виді цивільних правовідносин.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України ( постанова від 04.07.2011 р. справа №13/210/10).

За таких обставин, апеляційний господарський суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін та дійшов обґрунтованих висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають встановленим обставинам справи, доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у справі не вбачається.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 у справі № 910/17621/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський