ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016р. Справа№ 914/4381/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАК СЕРВІС Львів», с. Воля Бартатівська, Львівська область

до відповідача: Фермерського господарства ОСОБА_1, с.Ралівка, Львівська область

про стягнення 13 642 грн. 52 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2В, представник (довіреність від 07.12.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_1

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАК СЕРВІС Львів», с. Воля Бартатівська, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фермерського господарства ОСОБА_1, с.Ралівка, Львівська область про стягнення 13 642 грн. 52 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 25.12.2015р. призначив справу до розгляду на 13.01.2016 р. Ухвалою від 13.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 02.02.2016 р.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, згідно умов якого відповідачу було надано відповідні послуги. Відповідач зобовязувався проводити оплату наданих послуг в розмірах та строки, встановлені таким договором. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані послуги не виконав, на дату звернення до суду борг з урахуванням інфляційних становить 11 295 грн. 11коп. У звязку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано штраф в сумі 2222 грн. 07 коп., 3% річних в сумі 125 грн. 34 коп. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 13 642 грн. 52 коп. та судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 1 700 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 10 932 грн. 35 коп.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

25 травня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАК СЕРВІС Львів» (СТО) та Фермерським господарством ОСОБА_1 (клієнт) було укладено договір №21807 про надання послуг.

За цим договором СТО (позивач) виконує технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів клієнта (відповідача), постачання запасних частин і матеріалів, а клієнт бере на себе зобовязання перед СТО повністю та у строк, обумовлений п. 4.3. договору, оплатити за виконані роботи, використані для ремонту матеріали та встановлені на транспортний засіб або передані клієнту запасні частини.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу послуги з ремонту та обслуговування транспортних засобів загальною вартістю 20 912 грн. 35 коп., що підтверджується нарядом-замовленням №ТС-00020044 від 17.06.2015 р., актом виконаних робіт №ТС-00001747 від 17.06.2015 р. Послуги були надані в повному обсязі, зауважень до виконання у відповідача не було, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на вищевказаних документах та скріпленням їх печаткою.

Згідно п. 4.3. договору оплата виконаних робіт, використаних під час виконання ремонтних робіт запасних частин і матеріалів та інших послуг, наданих СТО, проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок СТО на умовах відтермінування 7 календарних днів чи внесення готівкових коштів у касу товариства або на інших умовах оплати, узгоджених сторонами окремо шляхом підписання додаткової угоди до даного договору.

Відповідач оплатив послуги частково в сумі 9 980 грн. 00 коп.

4 червня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАК СЕРВІС Львів» (сторона 1) та Фермерським господарством ОСОБА_1 (сторона 2) було укладено договір про розстрочення сплати заборгованості.

Вказаним договором розстрочено заборгованість в сумі 10932грн. 35коп., яка виникла за договором №21807 про надання послуг від 25.05.2015 р., шляхом сплати вказаної вище заборгованості частинами до 20.07.2015 р. та до 20.08.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників сторін, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо оплати вартості послуг виконав частково, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 10 932 грн. 35 коп.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.2. договору про розстрочення сплати суми заборгованості, у разі несвоєчасної оплати заборгованості сторона 2 сплачує стороні 1 штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченої заборгованості.

Згідно 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаних вимог позивачем нараховано штраф у сумі 2222грн. 07 коп., 3% річних в сумі 125 грн. 34 коп. та інфляційні втрати.

Як встановлено судом, сторонами під час укладення 4 червня 2015 р. договору про розстрочення сплати заборгованості було допущено помилку в п.1.2. цього договору, а саме: частину заборгованості, яка мала бути сплачена до 20.08.2015 р., зазначено у розмірі 5 644 грн. 17 коп., натомість, беручи до уваги розмір фактичної заборгованості (10 932 грн. 35 коп.), яка існувала на момент укладення договору про розстрочення та вказана в п. 1.1. договору, а також розмір частини заборгованості, яка мала бути сплачена до 20.07.2015 р., ця частина заборгованості мала бути зазначена у розмірі 5 466 грн. 17 коп.

Позивачем при проведенні розрахунку штрафу, 3% річних та інфляційних втрат застосовано помилково визначений розмір частини заборгованості, що призвело до надмірного нарахування штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відтак, судом здійснено розрахунок суми штрафу, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням фактичної суми заборгованості (меншого розміру), внаслідок чого встановлено, що розмір штрафу за прострочення оплати вартості послуг повинен становити 2 186 грн. 47 коп., 3% річних 123грн. 55 коп., інфляційних втрат 180 грн. 89 коп.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 10 932 грн. 35 коп. основного боргу, 2 186 грн. 47 коп. штрафу, 123 грн. 55 коп. 3% річних, 180 грн. 89 коп. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Як зазначено в абз. 4 п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» за змістом частини третьої статті 48 та частини пятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

З наведеного випливає, що відповідно до ст. 44 ГПК України, до складу судових витрат можна віднести витрати на правову допомогу, надану лише адвокатом.

На підтвердження факту надання правової допомоги, позивачем долучено копію договору про надання правової допомоги від 07.12.2015 р., укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ейч.Ді.Партнерз». Однак, із вказаного договору не вбачається, що юридична допомога надається позивачу особою, яка має статус адвоката у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім цього, позивачем не було надано суду копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю особи, яка надає правову допомогу. Натомість інших доказів, які б підтверджували витрати позивача на оплату послуг адвоката у справі №914/4381/15, позивачем не представлено. Таким чином, вимога про покладення на відповідача витрат на оплату правової допомоги в розмірі 1 700 грн. 00 коп. до задоволення не підлягає.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати (судовий збір) по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства ОСОБА_1, с.Ралівка, вул. Поповича, 15, Самбірський район, Львівська область (ідентифікаційний код 22395855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАК СЕРВІС Львів», с. Воля Бартатівська, вул. Львівська, 33, Городоцький район, Львівська область (ідентифікаційний код 31417137) 10932 грн. 35 коп. основного боргу, 2 186 грн. 47 коп. штрафу, 123 грн. 55 коп. 3% річних, 180 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 1 198 грн. 39 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 02.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 08.02.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.