РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016Справа №910/11845/14
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
до За участю За участю Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Міністерства інфраструктури України Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»
про За участюстягнення 37 550 052 грн. 60 коп. Прокуратури Київської області
Представники:

від Позивача: Дзюбайло О.О. (представник за Довіреністю);

Сінькевич О.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Повар О.М. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 1: Сєчко А.В. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 2: не з'явились;

від Третьої особи - 3: не з'явились;

від Прокуратури: Шевченко Г.С. (представник за посвідченням)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 37 550 052 грн. 60 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Відповідач, для якого базовим аеропортом є Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року (включно) отримував від Позивача послуги з наземного обслуговування повітряних суден. Як зазначає Позивач, зазвичай, послуги з наземного обслуговування повітряних суден в аеропортах надаються на підставі Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування, яка складається з Основної угоди, Додатку А - перелік послуг; Додатку В - згідно з яким сторони узгоджують місце надання послуг, конкретний перелік послуг із Додатку А, їх вартість, інші умови, які сторони бажають внести до угоди або змінити умови Основної угоди, проте у разі відсутності такої угоди, послуги можуть надаватись на підставі договору, укладеного у спрощений спосіб, коли ціна та пакет (перелік) послуг затверджується Аеропортом, а компанія, яка прийняла надані послуги, має їх оплатити за цінами, встановленими аеропортом. До послуг, наданих Авіалініям України за період з 26.09.2012 р. по 31.01.2014 р., ДП "Бориспіль" включило такі послуги з наземного обслуговування повітряних суден:

- повідомлення усіх зацікавлених сторін про рух літака перевізника (пункт 1.1.4 додатку А стандартної угоди ІАТА в редакції 2004 року, далі - Додаток А);

- інформування пасажирів та/або громадськість про час прибуття та/або відправлення літака перевізника та наземного транспорту (пункт 2.1.1 Додатку А);

- вирішення питання щодо пасажирів, що слідують із зупинками, транзитних та таких, що слідують з пересадками, пасажирів і питання щодо їхнього багажу, а також інформування їх про послуги, наявні в аеропорту (пункт 2.1.2 Додатку А);

- повідомлення перевізникові про скарги та претензії пасажирів перевізника (пункт 2.1.6 (а) Додатку А);

- направлення пасажирів через пункти контролю до пунктів посадки на рейс (пункт 2.1.13 Додатку А);

- направлення пасажирів від літака через пункти контролю (пункт 2.3.2 Додатку А);

- інформування пасажирів/громадськість про час прибуття/відправлення (за межами аеропорту) (пункт 2.4.1 Додатку А);

- забезпечення супроводження у місці стоянки повітряного судна у випадку його прибуття чи відправлення (пункт 3.2.1 (а) Додатку А);

- забезпечення протипожежного та іншого захисного обладнання в місцях стоянки повітряного судна (пункт 3.8.1 (а) Додатку А);

- забезпечення засобами зв'язку між наземною станцією та повітряним судном (пункт 4.2.3 (а) Додатку А);

- з'ясування та відстеження польотного плану аеронавігаційних служб, виділеного відповідною аеронавігаційною службою час для перевізника (пункт 4.4.4 (b, e) Додатку А).

Позивач зазначає, що ним у період з 26.09.2012 р. по 31.01.2014 р. були надані послуги з наземного обслуговування повітряних суден Відповідача, що підтверджується реєстрами карт на обслуговування авіарейсів, проте Відповідачем не були сплачені отримані послуги. Таким чином, заборгованість Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» перед Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» становить 37 550 052 грн. 60 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/11845/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р., у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. у справі № 910/11845/14 скасовані, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на те, що:

- попередні судові інстанції, встановивши, що правовідносини сторін повинні регулюватися саме договором в редакції додаткової угоди № 29, не звернули уваги на той факт, що договір в редакції додаткової угоди почав діяти для його сторін з 1 січня 2013 року, тоді як послуги, передбачені п.п. 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6 (a), 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(a), 3.8.1(a), 4.2.3(a), 4.4.4 (b,е)(1,2), надавалися відповідачу з 26 вересня 2012 року;

- пославшись на те, що позивач не надає відповідачу послуги, визначені пунктами додатку А, оскільки 14 вересня 2011 року позивачем, відповідачем, товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", державним підприємством "Украерорух" та іншими учасниками підписано Меморандум про взаєморозуміння для впровадження концепції "Спільне прийняття рішень", відповідно до якої сторони мають намір покращити пропускну спроможність аеропорту шляхом обміну точною, достовірною та своєчасною інформацією в тому числі даними про рух повітряних суден, попередні судові інстанції не звернули уваги на те, що даний Меморандум не є договором у розумінні ст. 626 Цивільного кодексу України, а є лише письмовим документом з питань обміну інформацією між всіма зацікавленими особами;

- суди залишили поза увагою та не дали правової оцінки тим обставинам, що послуги, передбачені зазначеними пунктами додатку А, згідно Технологічного документу "Керівництво з наземного обслуговування повітряних суден" № 32-10-12, затвердженого Генеральним директором державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 29 лютого 2008 року, виконуються позивачем обов'язково для кожного рейсу кожної авіакомпанії без виключення, й без їх надання фактично неможливо здійснити обслуговування пасажирів і повітряних суден, оскільки вони є технологічно необхідними для здійснення відправки, приземлення повітряного судна, його супроводження зі злітно-посадкової смуги до місця висадки пасажирів та обслуговування пасажирів відповідача з моменту прибуття пасажира до аеропорту та до моменту того, як рейс відправиться чи прибуде. Документів, які б вказували на те, що відповідач відмовився від цих послуг та довів таку відмову до відома аеропорту, матеріали справи не містять;

- встановивши, що відповідачем укладені відповідні договори з іншими обслуговуючими компаніями (товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"), які на виконання цих договорів у спірний період надавали йому вказані послуги, попередні судові інстанції не з'ясували чи мають дані компанії технологічні можливості самостійно надавати вказані послуги та не спростували доводи позивача з цього приводу, не перевірили дотримання сторонами та зазначеними компаніями умов укладання договорів про надання послуг, передбачених ст. 3 Стандартної угоди про надання послуг, та не дали цьому оцінки;

- обґрунтовуючи висновок про надання відповідачеві наземних послуг саме ТОВ "Інтеравіа" та ТОВ "Аерохолдінг", суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, послався на рамкову угоду від 21.11.2003 р. № 02-23.30-26 про співробітництво у сфері обслуговування пасажирів та генеральну угоду про комерційне виконання послуг з наземного обслуговування від 4.03.2008 р. № 02.1-23.30-51 в редакції додаткової угоди від 1.09.2012 р. № 16, що укладені позивачем з ТОВ "Аерохолдінг" і ТОВ "Інтеравіа" відповідно, проте вказаний висновок попередніх судових інстанцій не відповідає наявним у матеріалах справи доказам, оскільки ці документи відсутні у справі; крім того, вказаний висновок може стосуватись прав і охоронюваних інтересів вказаних компаній, проте вони не були залучені до участі у справі;

- суду слід з'ясувати можливість вирішення спору в господарському суді з урахуванням арбітражних застережень.

При новому розгляді справи №910/11845/14 ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року (суддя Ломака В.С.) припинено провадження у справі №910/11845/14 на підставі п.1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року (судді: Пономаренко Є.Ю. - головуючий, Кропивна Л.В., Остапенко О.М.) апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року скасовано, а справу №910/11845/14 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням В.о. Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/11845/14.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/11845/14 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року прийнято до розгляду справу №910/11845/14, призначено судове засідання на 23.09.2015 року.

02.09.2015 року до Господарського суду м. Києва надійшов запит Київського апеляційного господарського суду про направлення матеріалів справи №910/11845/14 до суду апеляційної інстанції у зв'язку з надходженням касаційної скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року зупинено провадження по справі №910/11845/14 до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду міста Києва з суду вищої інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015 року (судді: Гончарук П.А. - головуючий, Стратієнко Л.В., Черкащенко М.М.) касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" залишено без задоволення, а Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року - без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року поновлено провадження по справі №910/11845/14, судове засідання призначено на 03.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 року виправлено технічну описку в резолютивній частині ухвали Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року: "Розгляд справи призначити на 03.12.15 о 11:20 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-Б, зал № 9." та викладено її у редакції: "Розгляд справи призначити на 02.12.15 о 11:20 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, зал №31."

02.12.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача. Інші представники в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з урахуванням Постанови Вищого господарського суду України від 15.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 року відкладено розгляд справи на 16.12.2015 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, витребуванням додаткових доказів по справі.

14.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду.

16.12.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача, третьої особи на стороні Позивача та прокуратури. Інші представники в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року відкладено розгляд справи на 13.01.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання.

В судовому засіданні 13.01.2016 року оголошено перерву на 19.01.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

18.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.

16.12.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача, третьої особи на стороні Позивача та прокуратури. Інші представники в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили.

В судовому засіданні представники сторін надали додаткові усні пояснення по суті спору.

Відповідно до статті 37 Господарського процесуального кодексу України речовими доказами є предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, з метою з'ясування фактичних обставин справи, Суд вважає за необхідне зобов'язати:

1) Відповідача:

- надати докази на підтвердження надання послуг на підставі Додатку В9.0 від 26.09.2012 року до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2008 року за період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року;

- надати докази на підтвердження надання послуг на підставі Додатку В1.0 від 01.01.2012 року до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2008 року за період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року;

- надати докази на підтвердження оплати наданих послуг на підставі Додатку В1.0 від 01.01.2012 року та Додатку В9.0 від 26.09.2012 року до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2008 року за період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг".

2) Третю особу-1, на стороні Відповідача надати докази на підтвердження надання послуг на підставі Додатку В9.0 від 26.09.2012 року до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2008 року за період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року.

3) Третю особу-2, на стороні Відповідача надати докази на підтвердження надання послуг на підставі Додатку В1.0 від 01.01.2012 року до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2008 року за період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Відтак, виходячи з необхідності витребування додаткових доказів по справі, надання сторонам часу належним чином виконати вимоги ухвали суду, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за доцільне відкласти розгляд справи за межами строків, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року відкладено розгляд справи на 08.02.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, витребуванням додаткових доказів по справі.

03.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзиві Відповідача.

05.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 19.01.2016 року.

В судовому засіданні 08 лютого 2016 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив Суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник Третьої особи - 1 та прокуратури надали усні пояснення по суті спору. Представники Третіх осіб - 2, 3 в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року у справі № 910/11845/14.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» є 01034, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛИСЕНКА, будинок 4, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» є 08300, Київська обл., місто Бориспіль, АЕРОПОРТ.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/11845/14 направлялись на вказані адреси, зазначені на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Третя особа - 2 та Третя особа - 3 про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа - 2 та Третя особа - 3 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Третьої особи - 2 та Третьої особи - 3 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

21.10.2013 року Позивач надіслав на адресу Відповідача лист №01-22-1682, в якому зазначив, що починаючи з 26.09.2012 року без внесення відповідних змін до існуючого між підприємствами Договору про наземне обслуговування (Додаток В 1.1/02.1.1-23.9.-7 від 01.06.2009), Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» отримало послуги наземного обслуговування згідно з Додатком А до Стандартної угоди ІАТА за наземного обслуговування: 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6(а), 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(а), 3.8.1(а), 4.2.3 (a,b), 4.4.4 (b,e)(1,2), що підтверджується картами на обслуговування авіарейсів, а тому надіслав рахунки на оплату за фактично отримані послуги з 26.09.2012 р. по 30.09.2013 р. на загальну суму 27 262 207 грн. 60 коп. Вказаний лист був отриманий Відповідачем 21.10.2013 р., що підтверджується відповідним вхідним штампом. (т. 4 а.с.56)

Листом №01-22-557 від 12.03.2014 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» просило Відповідача повернути рахунки - фактури на загальну суму 37 550 052 грн. 62 коп., що були направлені листом від 21.10.2013 р. №01-22-1682 та передані нарочно, оскільки послуги з наземного обслуговування, за які виставлені вищезазначені рахунки договором між авіакомпанією «Міжнародні Авіалінії України» та ДП «МА «Бориспіль» не передбачені. У зв'язку з чим підтвердив, що на 12.03.2014 року у авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» відсутня заборгованість перед ДП «Бориспіль» по вищезазначеним рахункам. (т.4 а.с. 57)

19.05.2014 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу № 01-22-1477 про сплату боргу за надані послуги з наземного обслуговування повітряних суден з 26.09.2012 р. по січень 2014 р. включно разом із зведеним рахунком-фактурою від 15.05.2014р. № 71/185; зведеним рахунком-фактурою від 15.05.2014 р. № 71/186; актом приймання-передачі наданих послуг від 15.05.2014 р. на загальну суму 7 823 331 грн. 60 коп. в двох екземплярах; актом приймання-передачі наданих послуг від 15.05.2014 р. на загальну суму 29 726 721 грн. в двох екземплярах. (т.1 а.с. 23-29)

У відповідь 27.05.2014 року Авіалінії України надіслали ДП "Бориспіль" лист № 1.1.18-230, в якому Відповідач не визнав факт надання послуг і повернув рахунки без оплати. (т.1 а.с.14)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач, для якого базовим аеропортом є Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року (включно) отримував від Позивача послуги з наземного обслуговування повітряних суден. До послуг, наданих Авіалініям України за період з 26.09.2012 р. по 31.01.2014 р., ДП "Бориспіль" включило такі послуги з наземного обслуговування повітряних суден:

- повідомлення усіх зацікавлених сторін про рух літака перевізника (пункт 1.1.4 додатку А стандартної угоди ІАТА в редакції 2004 року, далі - Додаток А);

- інформування пасажирів та/або громадськість про час прибуття та/або відправлення літака перевізника та наземного транспорту (пункт 2.1.1 Додатку А);

- вирішення питання щодо пасажирів, що слідують із зупинками, транзитних та таких, що слідують з пересадками, пасажирів і питання щодо їхнього багажу, а також інформування їх про послуги, наявні в аеропорту (пункт 2.1.2 Додатку А);

- повідомлення перевізникові про скарги та претензії пасажирів перевізника (пункт 2.1.6 (а) Додатку А);

- направлення пасажирів через пункти контролю до пунктів посадки на рейс (пункт 2.1.13 Додатку А);

- направлення пасажирів від літака через пункти контролю (пункт 2.3.2 Додатку А);

- інформування пасажирів/громадськість про час прибуття/відправлення (за межами аеропорту) (пункт 2.4.1 Додатку А);

- забезпечення супроводження у місці стоянки повітряного судна у випадку його прибуття чи відправлення (пункт 3.2.1 (а) Додатку А);

- забезпечення протипожежного та іншого захисного обладнання в місцях стоянки повітряного судна (пункт 3.8.1 (а) Додатку А);

- забезпечення засобами зв'язку між наземною станцією та повітряним судном (пункт 4.2.3 (а) Додатку А);

- з'ясування та відстеження польотного плану аеронавігаційних служб, виділеного відповідною аеронавігаційною службою час для перевізника (пункт 4.4.4 (b, e) Додатку А). Позивач зазначає, що вказані послуги надавалися без угоди та прийняті Відповідачем шляхом підписання Авіалініями України або її агентами карт на обслуговування відповідних рейсів, що підтверджується реєстрами карт на обслуговування авіарейсів за період з 26.09.2012 р. по 31.01.2014 р. Вартість послуг визначена ДП "Бориспіль" на підставі діючих тарифів у сумі 37 550 052 грн. 60 коп. Таким чином, заборгованість Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» перед Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» становить 37 550 052 грн. 60 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, Позивач зазначає, що послуги надавалися без угоди та прийняті Відповідачем шляхом підписання Авіалініями України або її агентами карт на обслуговування відповідних рейсів, що підтверджується реєстрами карт на обслуговування авіарейсів за період з 26.09.2012 р. по 31.01.2014 р. Вартість послуг визначена ДП "Бориспіль" на підставі діючих тарифів у сумі 37 550 052 грн. 60 коп.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року).

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Права Позивача, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, визначають диспозитивність господарського процесу. Диспозитивність - це можливість суб'єктів самостійно впорядковувати (регулювати) свої відносини, діяти на власний розсуд. Диспозитивність означає вільний вибір особами, які захищають свої права, свободи і законні інтереси, варіантів поведінки, пов'язаних із здійсненням процесуальних прав і розпорядженням ними у межах, встановлених процесуальним законом. Суд звертає увагу, що Позивачу надано право самостійно визначати предмет і підставу позову, з яким він звернувся до суду за захистом свого порушеного або невизнаного права.

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2009 року між Державним підприємством «Бориспіль» (Обслуговуюча компанія) та Спільним закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», (Перевізник) було укладено Стандартну угоду ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) у вигляді Додатку В1.1/02.1.1.-23.9-7, який складено у відповідності до спрощеної процедури, де Сторони погоджуються про те, що умови Основної угоди та Додатку А до СУНО від січня 2004 року, опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, застосуються так, ніби ці умови були повністю повторені в цьому документі. Підписавши цей Додаток В, Сторони підтверджують, що вони ознайомлені з зазначеною вище Основною угодою та Додатком А. (т.3 а.с.88)

Відповідно до параграфів 1,2 Угоди для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час Обслуговуюча компанія надає такі зазначені в Додатку А послуги, зокрема, надання місць для базування повітряних суден, обслуговування на пероні, обслуговування посадки та зльоту повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, обслуговування вантажу та пошти, тощо.

Згідно з п.2.3 Угоди на запит Перевізника Обслуговуюча компанія надає додаткові послуги (забезпечення кімнатами для очікування (2.1.9(а)(3), очищення від снігу ПС без використання антикригової рідини (п.3.17.1), забезпечення анти-айсінгового обладнання (3.17.2(а), надання ді/анті-айсінгової рідини (3.1.7.3), видалення інею, криги (3.17.4), застосування анти-айсінгової рідини для обробки ПС (3.17.5), контролювання виконання операцій по ді/анті-айсінговій обробці (3.17.6), проведення остаточного огляду після проведення ді/анті - айсінгової обробки (3.17.7).

Перевізник здійснює оплату наземного обслуговування, аеропортових зборів, за надання місць для базування повітряних суден, додаткових послуг за місяць двома частинами. Оплата здійснюється на підставі рахунків, які виставляються за період з 01 до 15 числа кожного місяця до 20 числа та за період з 16 по 31 число поточного місяця, що настає за звітним. Разом з рахунком перевізник отримує складений обслуговуючою компанією акт приймання-передачі виконаних робіт. Рахунки виставляються на підставі складених за кожним рейсом "карт на обслуговування авіарейсів в аеропорту "Бориспіль", підписаних уповноваженими представниками сторін (пункти 5.1, 5.2, 5.3 параграфу 5 Договору).

Також, між Сторонами було укладено Додаткові угоди до Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року, а саме: № 1 від 15.07.2009 р., № 2 від 23.10.2009 р., № 3 від 07.04.2009 р., № 4 від 24.12.2009 р., № 5 від 21.12.2010 р., № 6 від 01.06.2010 р., № 7 від 21.05.2010 р., № 8 від 29.07.2010 р., № 11 від 10.02.2011 р., № 12 від 29.12.2010 р., № 13 від 31.01.2011 р., № 14 від 11.08.2011 р., № 15 від 11.08.2011 р., № 16 від 09.12.2011 р., № 17 від 24.02.2012 р., № 18 від 15.11.2011 р., № 20 від 24.02.2012 р., № 21 від 20.06.2012 р., № 22 від 24.09.2012 р., № 23 від 24.09.2012 р., № 25 від 01.04.2012 р., №26 від 08.02.2013 р., № 27 від 01.04.2013 р., № 27 від 01.04.2013 р., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Так, зокрема, Додатковою угодою №1 до Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року Сторони виклали пункт 2.3 в такій редакції: «усі послуги, що не перелічені в Параграфі 1 Додатку, будуть надаватись Обслуговуючою компанією на запит Перевізника і за додаткову плату з поточними місцевими тарифами відповідно до Довідкового матеріалу №3, який є невід'ємною частиною Додатку». (т.3 а.с.96)

Додатковою угодою №21 від 20.06.2012 року до Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року Сторони погодили продовжити строк дії Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року до 01.01.2016 року. (т.3 а.с. 150)

Додатковою угодою №22 від 24.09.2012 року Сторони узгодили доповнити під-параграф 1.1 параграф 1 «Наземне обслуговування та ціни» пунктами 1.1.4, 1.1.5 та викласти їх в такій редакції: «для разового наземного обслуговування. Що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час Обслуговуюча компанія надає такі зазначені в Додатку А послуги, зокрема, 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6 (а), 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1 (а), 3.8.1 (а), 4.4.4 (b, e)», тобто ті додаткові послуги, що є предметом розгляду даної справи. (т.3 а.с. 153)

Ця Додаткова угода набуває чинності з 00 годин 00 хвилин 25 вересня 2012 року та є невід'ємною частиною Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року.

Додатковою угодою №23 від 24.09.2012 року до Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року Сторони домовились про виключення пунктів 1.1.4, 1.1.5 під-параграфу 1.1 параграфу 1 «Наземне обслуговування та ціни», під-параграфи 1.2, 1.3, 1.4 параграфу 1 «Наземне обслуговування та ціни». Ця Додаткова угода набуває чинності з 00 годин 00 хвилин 26 вересня 2012 року та є невід'ємною частиною Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року. (т.3 а.с. 156)

Таким чином, Суд звертає увагу, що Сторони погодили надання Державним підприємством «Бориспіль» Приватному акціонерному товариству «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» додаткових послуг з наземного обслуговування повітряних суден 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6 (а), 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1 (а), 3.8.1 (а), 4.4.4 (b, e) на підставі Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року лише у період з 00 годин 00 хвилин 25 вересня 2012 року по 00 годин 00 хвилин 26 вересня 2012 року, проте предметом спору є факт надання спірних послуг саме з 26.09.2012 року. Тому, до правовідносин сторін повинні застосуватись положення Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року в редакції Додаткової угоди №1, яка набула чинності з 01.05.2009 року, за якою усі послуги, що не перелічені в Параграфі 1 Додатку, будуть надаватись Обслуговуючою компанією на запит Перевізника і за додаткову плату з поточними місцевими тарифами відповідно до Довідкового матеріалу №3, який є невід'ємною частиною Додатку.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності запитів Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" на адресу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про надання додаткових послуг, не перелічених в параграфу 1 Додатку В, що є предметом даного позову.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2013 року у справі №910/9099/13, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 року та Вищого господарського суду України від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили, за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про зобов'язання відповідача укласти додаткову угоду №29 до додатку В 1.1./02.1.1.-23.9-7 від 01.06.2009р., в редакції запропонованій позивачем, встановлено, що дійсно 01.06.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір у вигляді додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 разом з додатковими угодами до нього. 01.04.2013р. відповідач звернувся до позивача з листом, в якому висловив пропозицію виділити місця для базування літаків АН-148, реєстраційний номер UR-NTС та АН-148, реєстраційний номер UR-NTD з 01.04.2013р. та внести відповідні зміни в Додаток В 1.1/02.1.1-23.9-7. В свою чергу позивач, погодившись виділити додаткові місця для базування літаків АН-148, реєстраційний номер UR-NTС та АН-148, реєстраційний номер UR-NTD, підготував, підписав та направив проект Додаткової угоди №29 до Додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 у відповідній редакції. Вказана Додаткова угода була підписана відповідачем з протоколом розбіжностей, який був направлений позивачу та містив іншу редакцію Додаткової угоди №29 до Додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7. Судами зазначено, що Позивач передав на розгляд суду вимоги щодо зобов'язання відповідача укласти Додаткову угоду № 29 до Додатку В в редакції позивача, а розбіжності, які виникли при укладанні Додаткової угоди № 29 до Додатку В, а саме, щодо пропозицій відповідача, викладених в протоколі розбіжностей, не були передані на розгляд суду, а тому такі пропозиції відповідача відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України вважаються прийнятими позивачем.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі № 910/9099/13 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Суд зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2013 року у справі №910/9099/13, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 року та Вищого господарського суду України від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено факт укладання Сторонами Додаткової угоди №29 до додатку В 1.1./02.1.1.-23.9-7 від 01.06.2009 року, а тому відносини сторін з 01.01.2013 року почали регулюватися умовами Додаткової угоди № 29. При цьому, Суд не приймає до уваги доводи Позивача стосовно того, що ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення не зазначено про умови, на яких Додаткова угода №29 до Додатку вважається укладеною, не містить вказівки на строк набрання чинності Додатковою угодою, оскільки текст Додаткової угоди № 29 наведено в рішенні господарського суду міста Києва від 23.07.2013 року у справі № 910/9099/13, а факт укладення детально описано у постанові Вищого господарського суду України від 12.03.2014 року.

Також, у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.06.2014 року у справі №910/8994/13, залишеного без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2014 року та Вищого господарського суду України від 03.12.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що укладена в редакції протоколу розбіжностей Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" додаткова угода № 29 не суперечить чинному законодавству і регулює ті ж самі питання, що й додаткова угода № 27 в редакції протоколу розбіжностей Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", зокрема змінює встановлені в пункті 2.1 додатку В 1.1./02.1.1-23.9-7 ставки за місце базування, доповнює додаток В 1.1./02.1.1-23.9-7 визначеннями термінів, встановлює умови переведення рейсів відповідача за первісним позовом до нового терміналу, вносить зміни щодо цін на певні послуги з наземного обслуговування, регулює стандарти обслуговування, порядок вибору агентів з обслуговування, питання розміщення земельних ділянок, питання взаєморозрахунків, відповідальності, зміни та припинення, арбітражу, момент набуття чинності, перелік та ціни додаткових послуг тощо.

Відповідно до пункту 1.1.4 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Договору в редакції Додаткової угоди № 29 для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час Авіалінії України можуть замовляти у ДП "Бориспіль" послугу/послуги з наземного обслуговування, що визначені пунктами 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.5, 2.1.6(a), 2.2.8, 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(a), 3.8.1(a), 4.2.3(a), 4.4.4(b,е)(1,2) Додатку А. Підставою надання послуг з наземного обслуговування, що визначені цим пунктом, є лист відповідача. В листі мають бути зазначені послуга/послуги, які необхідні відповідачу для обслуговування рейсів та дата початку їх надання. Такий лист є невід'ємною частиною Договору та підставою для виникнення у позивача зобов'язань з надання замовлених послуг, а у відповідача - з їх прийняття та оплати. Замовлені відповідачем послуги надаються позивачем на всіх рейсах відповідача.

Ціна зазначених у пункті 1.1.4 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Договору в редакції Додаткової угоди № 29 послуг детально визначена у пункті 1.1.5 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Договору в редакції Додаткової угоди № 29.

Суд зазначає, що матеріали справи також не місять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту замовлення у період з 01.01.2013 року Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" у Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" додаткових послуг у вигляді надсилання листа Відповідачем, в якому повинні бути зазначені послуги, які необхідні відповідачу для обслуговування рейсів та дата початку їх надання, який є підставою для виникнення у позивача зобов'язань з надання замовлених послуг, а у відповідача - з їх прийняття та оплати.

Таким чином, Суд не приймає до уваги доводи Позивача, що надані останнім додаткові послуги з наземного обслуговування повітряних суден у період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року є обов'язковими для кожного рейсу Відповідача, оскільки такі послуги могли надаватися лише за запитами Перевізника, про що зазначено вище у судовому рішенні.

У постанові Вищого господарського суду України від 15.04.2015 року зазначено, що суди залишили поза увагою та не дали правової оцінки тим обставинам, що послуги, передбачені зазначеними пунктами додатку А, згідно Технологічного документу "Керівництво з наземного обслуговування повітряних суден" № 32-10-12, затвердженого Генеральним директором державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 29 лютого 2008 року, виконуються позивачем обов'язково для кожного рейсу кожної авіакомпанії без виключення, й без їх надання фактично неможливо здійснити обслуговування пасажирів і повітряних суден, оскільки вони є технологічно необхідними для здійснення відправки, приземлення повітряного судна, його супроводження зі злітно-посадкової смуги до місця висадки пасажирів та обслуговування пасажирів відповідача з моменту прибуття пасажира до аеропорту та до моменту того, як рейс відправиться чи прибуде. Документів, які б вказували на те, що відповідач відмовився від цих послуг та довів таку відмову до відома аеропорту, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Суд зазначає, що Технологічний документ "Керівництво з наземного обслуговування повітряних суден" № 32-10-12, затверджений Генеральним директором державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 29 лютого 2008 року, є лише внутрішнім документом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та не є підставою для виникнення у Відповідача чи будь - яких інших юридичних осіб майнових зобов'язань.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

За таких підстав, Технологічний документ "Керівництво з наземного обслуговування повітряних суден" № 32-10-12, затверджений Генеральним директором державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 29 лютого 2008 року, не є підставою для виникнення господарських зобов'язань у Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", а є обов'язковим для підприємства Позивача, як внутрішній документ, яким він керується при здійсненні своєї діяльності.

Господарський суд міста Києва звертає увагу, що надані Позивачем карти на обслуговування авіарейсів в аеропорту Бориспіль за спірний період не містять в графі "Service on Request" (Обслуговування за запитом) жодних замовлень Відповідачем послуг вказаних у пунктах 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6 (a), 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(a), 3.8.1(a), 4.2.3(a), 4.4.4 (b,е)(1,2) Додатку А, що є предметом спору, всупереч положенням Додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 року, укладеного між сторонами.

Що стосується замовлення послуг диспетчерами Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", Суд зазначає, що для регулювання взаємодії між диспетчерським складом/об'єднаного диспетчерського центру аеропорту (далі - ОДЦА) та Авіалініями України була розроблена та затверджена сторонами Технологія взаємодії персоналу ОДЦА ДПтаОУ ДП МА "Бориспіль" та диспетчерського складу ПАТ "Міжнародні авіалінії України" під час диспетчеризації процесів наземного обслуговування від 29.05.2013 №21.20-2 (далі - Технологія).

Пунктом 2.3. Технології встановлено, що послуги з наземного обслуговування надаються Авіалініям України персоналом відповідних суб'єктів комерційного обслуговування (далі - СКО) - хендлінговими агентами.

Відповідно до пункт 2.4. Технології у випадку неможливості виконання персоналом СКО послуг по обслуговуванню рейсу диспетчер авіакомпанії замовляє необхідні послуги через диспетчера ОДЦА, який, в свою чергу, інформує диспетчера за напрямком та агента служби наземного обслуговування для фіксування ним послуги у картці на обслуговування авіарейсу. В даному випадку послуга вважається додатковою та надається за окрему плату.

Суд зазначає, що матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту замовлення диспетчерами Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" у Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надання додаткових послуг за спірний період.

В той же час, Судом встановлено, що 26.09.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свіспорт Україна" (Обслуговуюча компанія), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (Перевізник) було укладено Стандартну угоду ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) у вигляді Додатку В9.0, який складено у відповідності до спрощеного порядку, де Сторони погоджуються про те, що умови Основної угоди та Додатку А до СУНО від січня 2008 року, опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, застосуються так, ніби ці умови були повністю повторені в цьому документі. Підписавши цей Додаток В, Сторони підтверджують, що вони ознайомлені з зазначеною вище Основною угодою та Додатком А. (т. 4 а.с.60-86)

Відповідно до параграфу 1 Додатку для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час, Обслуговуюча компанія надає такі зазначені в Додатку А послуги: обслуговування рейсу на відкритій стоянці перону 1.1.2, 1.1.3, 1.2.1, 1.2.2.1.2.3 (с) 1.2.4, 1.3.3 розділу 1 "Представництво, управління та нагляд"; 2.1.2 (тільки багаж), 2.1.5, 2.1.6(а), 2.2.7, 2.2.8 розділу 2 "Послуги для пасажирів"; 3.1.1, 3.1.2 (а), 3.1.3 (а), 3.1.4 (а), 3.1.5, 3.1.6, 3.1.7 (а) (1,2,3), 3.2.1, 3.3.1,3.3.2 (f-конуси безпеки), 3.6.1 (а) (1) (1 трап 120 хвилин до відправлення та 60 хвилин після прибуття рейсу, 2- по запиту за додаткову плату), 3.6.3, 3.6.4, 3.6.5 (а) (1), 3.6.6, 3.6.7, 3.6.8 (а), 3.6.9 (b) 3.6.10 (b), 3.8.1, 3.9.1 (а), 3.9.2 (а), 3.9.3 (а, d), 3.12, 3.13 розділу 3 "Послуги на пероні"; 4.2.2, 4.3.1, 4.4.4 (е) (1,2) розділу 4 "Контроль за завантаженням, повідомлення та управління польотом"; 7.1.4 (а) (4) розділу 7 "Безпека" (пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Договору від 26.09.2012).

Згідно з п.7.1 параграфу 7 Додатку цей Додаток набуває чинності з 26.09.2012 року і діє до 31.10.2014 року включно та може бути пролонговано на тих самих умовах до 31.10.2015 року, якщо ні одна із сторін не повідомить іншу про своє бажання не продовжувати строк дії Додатку.

01.01.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (Обслуговуюча компанія) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (Перевізник) було укладено Стандартну угоду ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) у вигляді Додатку В1.0, який складено у відповідності до спрощеного порядку, де Сторони погоджуються про те, що умови Основної угоди та Додатку А до СУНО від січня 2008 року, опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, застосуються так, ніби ці умови були повністю повторені в цьому документі. Підписавши цей Додаток В, Сторони підтверджують, що вони ознайомлені з зазначеною вище Основною угодою та Додатком А. (т.4 а.с.86 - 102)

Відповідно до параграфу 1 Додатку для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час, обслуговуюча компанія надає такі зазначені в Додатку А послуги: 1.1.2, 1.1.3, 1.1.4, 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3 (b), 1.3.3, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 (а) (1 - за додаткову плату 110 грн. без ПДВ за пасажира), 2.1.4, 2.1.6 (а), 2.1.7 (a, b, c - до 21 дня і далі до 90 днів на запит пасажира; багаж, що не був отриманий - до 90 днів, f), 2.1.8, 2.1.9 (а) (1,2), 2.2.2 (а), 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 (а, d), 2.2.6, 2.2.7, 2.2.8, 2.2.10, 2.2.11 (а), 2.2.12, 2.2.13 (a, b, c, d, e, f, g, h), 2.2.14, 2.3.2, 2.3.3 (а:1), 4.1.1, 4.1.2 (a, b, c, d, e), 4.1.2 (2), 4.2.1, 4.2.2, 4.3.1, 4.3.2, 4.4.2, 4.4.4.d, e (1,2), 6.2.1 (а,с)(1), 6.2.2 (а) (1,3,6), (с) (5), 7.1.4 (а) (1,2) (пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Договору від 01.01.2012).

Згідно з п.7.1 параграфу 7 Додатку цей Додаток набуває чинності з 01.01.2012 року і діє до 31.12.2014 року включно.

Проаналізувавши положення вказаних Стандартних угод ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура), укладених у вигляді Додатку В1.0 від 01.01.2012 року та Додатку В9.0 від 26.09.2012 року, Суд зазначає, що надання послуги "Інформувати пасажирів та/або громадськість про час прибуття та/або відправлення повітряного судна перевізника та наземного транспорту" (пункт 2.1.1 Додатку А) передбачено пунктом 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 26.09.2012 р.; послуга "Вирішувати питання щодо обслуговування пасажирів, які слідують із зупинками, транзитних та трансферних, їх багажу, а також інформувати їх про послуги, наявні в аеропорту" визначена пунктом 2.1.2 Додатку А; обслуговування багажу - пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 26.09.2012 р.; послуга в частині інших питань обслуговування пасажирів - пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 01.01.2012 р.; повідомлення відповідача про скарги та претензії пасажирів - пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 26.09.2012 р. та пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 01.01.2012 р.; послуги, визначені пунктами 2.2.13 ("Направляти пасажирів через пункти контролю до виходу на посадку на рейс") та 2.3.2 ("Направляти пасажирів від літака до пунктів контролю") Додатку А - пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 01.01.2012 р.; послуги, визначені пунктами 3.2.1 (a) ("Забезпечувати супроводження повітряного судна, що прибуло та/або відправляється") та 3.8.1 (a) ("Забезпечити протипожежним та іншим захисним обладнанням") Додатку А - пункт 1.1.1 під-параграфу 1.1 параграфу 1 Додатку від 26.09.2012 р.; послуги, визначені пунктами 4.2.3 (a) ("Забезпечувати придатні засоби зв'язку між наземною станцією та повітряним судном перевізника") та 4.4.4 (b, e) (1,2) ("Запитувати та відслідковувати польотний план служб управління повітряним рухом, виділений відповідною аеронавігаційною службою час для перевізника") Додатку А визначені також у Договорі від 26.09.2012 р. і Договорі від 01.01.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) у вигляді Додатку В1.0 від 01.01.2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", Виконавцем були надані послуги по обслуговуванню, а Замовником в свою чергу були прийняті надані послуги, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) за період з 16.09.2012 р. по 31.01.2014 року, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, при цьому Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг» були виставлені рахунки - фактури на оплату наданих послуг, а Відповідачем сплачені вказані рахунки, що підтверджується виписками по рахунку Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" й платіжними дорученнями.

Крім того, на виконання умов Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) у вигляді Додатку В9.0 від 26.09.2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свіспорт Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" Виконавцем були надані послуги з наземного обслуговування, а Замовником в свою чергу були прийняті надані послуги, що підтверджується Актами виконаних робіт у період з 26.09.2012 року по 31.01.2014 року, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, при цьому Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа» були виставлені рахунки на оплату за надані послуги з 26.09.2012 р., які були сплачені Відповідачем у повному обсязі, що підтверджується актами про надання та оплату послуг від 02.02.2016 року, за якими сторони не мають одна до одної претензій з приводу надання та оплати послуг.

Також, як вбачається з листа №01-16.1035 від 17.01.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіспорт Україна" повідомляло ДП МА «Бориспіль» про те, що на виконання положень Додаткової угоди №17 до Генеральної угоди про комерційне виконання послуг з наземного обслуговування №02.1.1-23.30-51 від 04.03.2008 року ТОВ «Свіспорт Україна» було подано Позивачу заявку про надання послуг з наземного обслуговування при обслуговуванні рейсів Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», проте Позивачем не було здійснення корегування рахунків - фактур, а надання інших послуг, крім зазначених в Додатковій угоді №17 ТОВ «Свіспорт Україна» не замовлялося.

Враховуючи вищенаведені та оцінені судом докази, Суд приходить до висновку, що послуги з наземного обслуговування повітряних суден, що є предметом даного позову, у період з 26.09.2012 р. по 31.01.2014 року були надані Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» третіми особами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» і Товариством з обмеженою відповідальністю "Свіспорт Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа".

При цьому, Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо відсутності доказів технологічної можливості надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" послуг з наземного обслуговування повітряних суден, про що також зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 15.04.2015 року, з огляду на таке.

Згідно з ч.4 статті 72 Повітряного кодексу України експлуатант аеропорту може самостійно надавати послуги в аеропорту, а також на договірних умовах передавати право на наземне обслуговування в аеропорту юридичним чи фізичним особам, що відповідають вимогам авіаційних правил України.

Відповідно до статті 77 цього кодексу класифікація послуг з наземного обслуговування за їх видами, умови надання доступу до об'єктів та інфраструктури аеропорту, порядок взаємодії суб'єктів наземного обслуговування та обмеження щодо провадження такої діяльності визначаються авіаційними правилами України. Суб'єкти авіаційної діяльності, які надають послуги з наземного обслуговування, що підлягають обов'язковій сертифікації, провадять свою діяльність на території аеропорту та аеродрому на підставі відповідного сертифіката, виданого уповноваженим органом з питань цивільної авіації, а також договору, укладеного з експлуатантом аеропорту (аеродрому).

Таким чином, послуги з наземного обслуговування пасажирів та повітряних суден можуть надаватися не лише експлуатантом аеропорту, а й іншими суб'єктами авіаційної діяльності на підставі відповідного сертифіката.

Наказом Державіаслужби 13.06.2006 року № 407 затверджені Правила сертифікації аеропортів, які є обов'язковими для юридичних осіб або структурних підрозділів юридичних осіб незалежно від їх форм власності та відомчої належності, які здійснюють аеропортову діяльність в аеропортах України. Правила встановлюють єдиний порядок і процедури сертифікації аеропортів та інших суб'єктів аеропортової діяльності. Правила використовуються для сертифікації технологічних процесів виробничих структур, організаційних та технічних систем і засобів виробництва з метою підтвердження їх відповідності вимогам чинного законодавства та нормативних документів України, спрямованих на забезпечення безпеки польотів (далі - БП), авіаційної безпеки (далі - АБ), екологічної безпеки (далі - ЕБ) та охорони праці (далі - ОП) на об'єктах, призначених для приймання та відправлення повітряних суден (далі - ПС), обслуговування авіаційних перевезень та авіаційних робіт.

Види аеропортової діяльності, що підлягають сертифікації, наведені в додатку 1. (п.2.1.5 Правил)

В матеріалах справи наявні сертифікати відповідності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа» на здійснення діяльності: обслуговування на пероні та місцях стоянок ПС (до 06.07.2014 р.); наземне адміністрування в аеропорту (до 11.08.2013 р., до 11.01.2014 р., до 11.04.2014 р.); забезпечення обслуговування пасажирів, багажу (до 11.08.2013 р., 11.04.2014 р.) та сертифікати відповідності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" на здійснення діяльності: забезпечення обслуговування пасажирів, багажу (до 06.07.2014 р.) (том 7 а.с.97-103), а тому Суд не приймає до уваги доводи Позивача в цій частині.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2013 року Позивач надіслав на адресу Відповідача лист №01-22-1682, в якому зазначив, що починаючи з 26.09.2012 року без внесення відповідних змін до існуючого між підприємствами Договору про наземне обслуговування (Додаток В 1.1/02.1.1-23.9.-7 від 01.06.2009), Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» отримало послуги наземного обслуговування згідно з Додатком А до Стандартної угоди ІАТА за наземного обслуговування: 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6(а), 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(а), 3.8.1(а), 4.2.3 (a,b), 4.4.4 (b,e)(1,2), що підтверджується картами на обслуговування авіарейсів, а тому надіслав рахунки на оплату за фактично отримані послуги з 26.09.2012 р. по 30.09.2013 р. на загальну суму 27 262 207 грн. 60 коп. Вказаний лист був отриманий Відповідачем 21.10.2013 р., що підтверджується відповідним вхідним штампом. (т. 4 а.с.56)

Листом №01-22-557 від 12.03.2014 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» просило Відповідача повернути рахунки - фактури на загальну суму 37 550 052 грн. 62 коп., що були направлені листом від 21.10.2013 р. №01-22-1682 та передані нарочно, оскільки послуги з наземного обслуговування, за які виставлені вищезазначені рахунки договором між авіакомпанією «Міжнародні Авіалінії України» та ДП «МА «Бориспіль» не передбачені. У зв'язку з чим підтвердив, що на 12.03.2014 року у авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» відсутня заборгованість перед ДП «Бориспіль» по вищезазначеним рахункам. (т.4 а.с. 57)

Сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою. (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 7 Господарського процесуального кодексу України претензія розглядається в місячний строк, який обчислюється з дня одержання претензії. При розгляді претензії підприємства та організації в разі необхідності повинні звірити розрахунки, провести судову експертизу або вчинити інші дії для забезпечення досудового врегулювання спору. Підприємства та організації, що одержали претензію, зобов'язані задовольнити обґрунтовані вимоги заявника.

Згідно зі статтею 8 Господарського процесуального кодексу України про результати розгляду претензії заявник повідомляється у письмовій формі.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України)

Суд звертає увагу, що стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у розмірі 37 550 052 грн. 62 коп., що є предметом даного спору, було предметом досудового врегулювання спору між сторонами, за результатами якого Позивач визнав, що послуги з наземного обслуговування, за які виставлені вищезазначені рахунки договором між авіакомпанією «Міжнародні Авіалінії України» та ДП «МА «Бориспіль» не передбачені, у зв'язку з чим підтвердив, що на 12.03.2014 року у авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» відсутня заборгованість перед ДП «Бориспіль» по вищезазначеним рахункам.

Також Судом розглянуті та відхилені інші доводи Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», викладені у письмових поясненнях по суті спору, оскільки вони спростовуються вищенаведеними та оціненими судом доказами.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення 37 550 052 грн. 60 коп. не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення 37 550 052 грн. 60 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин