ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 лютого 2016 року Справа № 904/2820/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Жукової Л.В., Катеринчук Л.Й.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
на ухвалугосподарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року
та ухвалуДніпропетровської апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року
у справі № 904/2820/15 господарського суду Дніпропетровської області
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЗЕРВ-ОЙЛ"
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь") звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою № б/н від 30.11.2015 року на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року у справі № 904/2820/15.

Подана касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" не може бути прийнята до касаційного провадження з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року, крім іншого, продовжено термін ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора, призначено розгляд реєстру вимог кредиторів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ПАТ "Банк "Київська Русь" звернулось з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року в частині продовження терміну ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Київська Русь" повернуто скаржнику без розгляду.

Таким чином, ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року не була предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" №11 від 24.10.2011 року, зі змінами та доповненнями, вказує, що якщо касаційну скаргу подано, зокрема, на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, які не переглядалися в апеляційному порядку, то відповідні обставини виключають перегляд судових рішень у касаційному порядку. У такому випадку Вищий господарський суд України відмовляє у прийнятті касаційної скарги і виносить з цього приводу відповідну ухвалу з посиланням на статті 107, 11113 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з чим, касаційна скарга в частині оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження, тому в її прийнятті необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу скаржника, що норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, далі - Закон про банкрутство) визначають спеціальний порядок оскарження судових рішень місцевого господарського суду у справі про банкрутство в апеляційному та в касаційному порядку.

Так, згідно з ч. 3 ст. 8 Закону про банкрутство, якими врегульовані питання щодо касаційного оскарження судових рішень у справі про банкрутство, у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Наведений перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Враховуючи те, що окрім судових рішень у формі постанов, у разі повернення апеляційної скарги (відмови в прийнятті апеляційної скарги) судом апеляційної інстанції виносяться ухвали, касаційне оскарження таких ухвал відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Законом про банкрутство.

У даному випадку предметом касаційного оскарження є ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року якою, крім іншого, продовжено термін ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора, призначено розгляд реєстру вимог кредиторів, можливість оскарження якої не передбачена ч. 3 ст. 8 Закону про банкрутство.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму та зміст касаційної скарги, до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сторонами у справі про банкрутство є кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут). Учасники провадження у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Однак, скаржником взагалі не надано суду доказів про направлення копії касаційної скарги учасникам судового процесу.

Відповідно до п. 3 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга, не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до неї не додано доказів надіслання її копії іншим сторонам у справі.

Крім іншого, згідно п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Розмір та порядок сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015 року).

У відповідності до п. 2 п. 22 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заява, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія ) оплачується судовим збором.

Однак, заявником не було додано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року у справі № 904/2820/15 господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому, в касаційні скарзі заявник зазначив, що відповідно до постанови Правління НБУ від 16.07.2016 року № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію" ПАТ "Банк "Київська Русь" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року № 138 "Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк "Київська Русь", а отже, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Однак, на час звернення заявника з касаційною скаргою набрав чинності Закону України "Про судовий збір" зі змінами та доповненнями внесеними Законом України від 03.09.2015 року № 670-VIII, положення якого не містять пільг, щодо сплати судового збору уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, а отже, в даному випадку, судовий збір має сплачуватись на загальних засадах.

Відповідно до п.п. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону з апеляційних та касаційних скарг на інші ухвали суду у справі про банкрутство судовий збір справляється в розмірі 1 мінімальної заробітної плати. Водночас, даним Законом не передбачено ставки, від якої обчислюється судовий збір, за подання апеляційних та касаційних скарг на постанови суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (Інформаційний лист Вищого господарського суду України № 01-06/2093/15 від 12.11.2015 року "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII").

Згідно з п. п. 7 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2015 року розмір якої становив 1218 грн. Відповідно судовий збір сплачується в сумі 1218, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 62, 86, 107, 111, п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113, ст.11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. В прийнятті касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в частині оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року у справі № 904/2820/15 господарського суду Дніпропетровської області - відмовити.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в частині оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року у справі № 904/2820/15 господарського суду Дніпропетровської області - повернути скаржнику.

Головуючий суддя:Погребняк В.Я.
Судді:Жукова Л.В.
Катеринчук Л.Й.