РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/29940/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Газовик»
простягнення 11627 грн. 49 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ященко Р.Ю. - представник за довіреністю № 14-135 від 13.05.2014.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» про стягнення 11627 грн. 49 коп., з яких 3% річних у розмірі 10065 грн. 12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1562 грн. 37 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 на користь позивача з відповідача було стягнуто заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 14/170/11 від 31.01.2011, у розмірі 83667 грн. 58 коп. Однак, вказаний розмір заборгованості (83667 грн. 58 коп.) відповідач не сплатив після прийняття Господарським судом міста Києва рішення у справі № 5011-64/9921-2012. Позивач зазначив, що саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. З огляду на вищевикладене, за весь час прострочення виконання відповідачем вказаного грошового зобов'язання, тобто сплати суми основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., присудженої до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 10065 грн. 12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1562 грн. 37 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29940/15 та справу призначено до розгляду на 15.12.2015.

15.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що зважаючи на загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка застосовується у випадку стягнення 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтованим початком для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 23.11.2012 (з огляду на дату звернення позивача з даним позовом до суду - 23.11.2015). При цьому, відповідачем було долучено до матеріалів справи власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 15.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 25.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 22.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 09.02.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 09.02.2016 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21472651 від 28.11.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У судовому засіданні 09.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24.07.2012 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» про стягнення 986060 грн. 60 коп., з яких 955880 грн. 85 коп. основного боргу, 3% річних у розмірі 18168 грн. 93 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп.

03.10.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог у справі № 5011-64/9921-2012, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012, яке набрало законної сили 06.11.2012, позов задоволено; припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» суми основного боргу у розмірі 872213 грн. 27 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» суму основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп.

Судом встановлено, що сума основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., яка стягнута з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» вказаним рішенням, є заборгованістю з оплати за поставлений товар у липні та серпні 2012 року; розмір 3% річних у сумі 20507 грн. 27 коп. стягнутий за загальний період з 10.02.2011 по 17.09.2012 та розмір інфляційних втрат у сумі 12010 грн. 82 коп. стягнутий за загальний період з лютого 2011 року по серпень 2012 року.

06.11.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 видано наказ, яким наказано стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп.; судовий збір у розмірі 19721 грн. 21 коп.

При цьому, судом у даній справі досліджено матеріали справи № 5011-64/9921-2012, в тому числі долучено копії документів, які наявні в матеріалах справи № 5011-64/9921-2012 (в тому числі, копію позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог та розрахунку заборгованості до заяви про уточнення позовних вимог), з урахуванням заявлених позивачем вимог у даній справі та неможливістю встановити з рішення суду у справі № 5011-64/9921-2012 обставин щодо періоду заявлених позивачем вимог, тому числі щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що присуджені до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 135906 грн. 88 коп. (заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 19721 грн. 21 коп.) були сплачені відповідачем 22.02.2013, що підтверджується долученою позивачем до позовної заяви випискою з операцій по Товариству з обмеженою відповідальністю «Газовик» за період з 31.01.2011 по 22.02.2013, копіями виписок Державного казначейства України з рахунку позивача та реєстром прийнятих платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» за період з 15.03.2011 по 27.02.2015, які долучено позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 22.01.2016.

При цьому, у відзиві на позовну заяву у даній справі, поданому через канцелярію суду 15.12.2015, відповідачем не заперечувався факт сплати ним грошових коштів, присуджених до стягненню рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 у загальному розмірі 135906 грн.88 коп. саме 22.02.2013.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 на користь позивача з відповідача було стягнуто заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 14/170/11 від 31.01.2011, у розмірі 83667 грн. 58 коп. (тобто, сума основного боргу). Однак, вказаний розмір заборгованості (83667 грн. 58 коп.) відповідач не сплатив після прийняття Господарським судом міста Києва рішення у справі № 5011-64/9921-2012. Позивач зазначив, що саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. З огляду на вищевикладене, за весь час прострочення виконання відповідачем вказаного грошового зобов'язання, тобто сплати суми основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., присудженої до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 10065 грн. 12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1562 грн. 37 коп.

Відповідно до п. 1.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питанні практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 пеня та інші нарахування у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї; в останньому випадку він підписується особою, яка його склала, або особою, яка підписала позовну заяву.

До позовної заяви позивачем долучено розрахунок позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10065 грн. 12 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1562 грн. 37 коп.

Однак, наданий позивачем розрахунок не є належним розрахунком до позовної заяви, зважаючи на заявлені позивачем предмет і підставу позову.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, позивач обґрунтовує позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат тим, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012, яким стягнуто з відповідача основний борг у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп. не було виконано в установленому законом порядку, у зв'язку з чим зобов'язальні відносини сторін не припинились і боржник не звільнився від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Так само, кредитор (позивач) не був позбавлений права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

З огляду на вищевикладене, за весь час прострочення виконання відповідачем вказаного грошового зобов'язання, тобто сплати суми основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., присудженої до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 10065 грн. 12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1562 грн. 37 коп.

За таких обставин, враховуючи зазначені позивачем у позовній заяві підстави стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем 3% річних та інфляційні втрати повинні бути нараховані на суму грошових коштів у розмірі 83667 грн. 58 коп. (сума основного боргу, заборгованість за поставлений природний газ), які присуджено до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012, за період невиконання відповідачем вказаного рішення, тобто, до 22.02.2013, (по 21.02.2013 включно), оскільки день сплати заборгованості (22.02.2013) не враховується у період нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, з розрахунку позовних вимог, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат не лише на суму основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., який виник у зв'язку з поставкою товару за актами приймання-передачі природного газу за липень-серпень 2012 року (щодо яких було встановлено заборгованість, та заборгованість за якими була присуджена до стягненню рішенням суду у справі № 5011-64/9921-2012), а й по іншим актам приймання-передачі природного газу - за червень та з вересня по грудень 2012 року, нарахування 3% та інфляційних втрат у зв'язку з простроченням оплати по яким - не було вказано у позові як предмет та відповідно підставу позовних вимог. Тобто, розрахунок позивачем здійснено без врахування підстав та предмету позову у даній справі, зокрема, у позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування суми стягнення у зв'язку з наявність прострочення сплати заборгованості по поставкам за інший період, крім того, що був встановлений у рішенні суду у справі № 5011-64/9921-2012.

Водночас, суд зазначає, що розрахунок до позову та долучені до нього акти приймання-передачі природного газу не можуть розглядатись судом у якості самостійних позовних вимог, без обґрунтування вказаних обставин у позовній заяві.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питанні практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 зобов'язав позивача надати суду належний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням предмету та підстав позову, зазначених у позовній заяві (невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 про стягнення заборгованості у сумі 83667 грн. 58 коп.).

Однак, позивач вимог ухвали суду не виконав, належного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат суду не надав.

Таким чином, суд здійснює розгляд справи в межах предмету та підстав позовних вимог, а саме стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з простроченням сплати суми боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп. з оплати товару, поставленого за актами приймання-передачі у липні-серпні 2012 року (які були присуджені до стягнення судом у справі № 5011-64/9921-2012), а отже не досліджує наявність заборгованості та прострочення її сплати за іншими актами приймання-передачі.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено; припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» суми основного боргу у розмірі 872213 грн. 27 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» суму основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп.

Суд зазначає, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 не зазначено, за який період з відповідача була стягнута сума основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на що судом у даній справі були досліджені матеріали справи № 5011-64/9921-2012, в тому числі долучені копії позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог та розрахунку заборгованості до заяви про уточнення позовних вимог у справі № 5011-64/9921-2012.

Так судом встановлено, що стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 сума основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп. є заборгованістю з оплати поставленого природного газу по актам за липень 2012 року (у розмірі 21202 грн. 08 коп.) та за серпень 2012 року (у розмірі 62465 грн. 50 коп.), що вбачається із розрахунку заборгованості до заяви про уточнення позовних вимог у справі № 5011-64/9921-2012 (копії відповідних актів приймання-передачі природного газу за липень - серпень 2012 року долучено позивачем до позовної заяви у даній справі).

Крім того, судом встановлено, що стягнуті рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. були нараховані позивачем за період по 17.09.2012 включно (в тому числі 3% річних за прострочення оплати товару, поставленого за липень-серпень 2012 року), а інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп. за період по серпень 2012 року включно (в тому числі інфляційні втрати за прострочення оплати товару, поставленого за липень-серпень 2012 року), що вбачається із розрахунку заборгованості до заяви про уточнення позовних вимог у справі № 5011-64/9921-2012.

Судом встановлено, що присуджені до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 135906 грн. 88 коп. (заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 83667 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 12010 грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 19721 грн. 21 коп.) були сплачені відповідачем 22.02.2013, що підтверджується долученою позивачем до позовної заяви випискою з операцій по Товариству з обмеженою відповідальністю «Газовик» за період з 31.01.2011 по 22.02.2013, копіями виписок Державного казначейства України з рахунку позивача та реєстром прийнятих платежів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» за період з 15.03.2011 по 27.02.2015, які долучено позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 22.01.2016.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що обгрунтованим періодом для нарахування 3% річних за невиконання відповідачем свого обов'язку зі сплати грошових коштів, а саме суми основного боргу у розмірі 83667 грн. 58 коп. (відповідно до обґрунтування позовних вимог, наведених позивачем у позовній заяві), присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 (враховуючи стягнення судом у справі № 5011-64/9921-2012 3% річних за період з 10.02.2011 до 17.09.2012 включно та інфляційних втрат за період з лютого 2011 року по серпень 2012 року включно), є період з 18.09.2012 по 21.02.2013 включно (дата фактичного виконання зобов'язання не враховується у період прострочення), а обґрунтованим для нарахування інфляційних втрат - період з вересня 2012 року по лютий 2013 року.

При цьому, як вбачається з розрахунку позовних вимог, долученого позивачем до позовної заяви у даній справі, позивач заявляє до стягнення 3% річних, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у липні 2012 року, - за період з 10.08.2012 по 23.11.2012, а за прострочення оплати товару, поставленого у серпні 2012 року, - за період з 10.09.2012 по 30.01.2013; а також інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості з оплати товару, поставленого у серпні 2012 року, - за період з вересня 2012 року по січень 2013 року.

Однак, як встановлено судом, стягнуті рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012 3% річних у розмірі 20507 грн. 27 коп. були нараховані за період до 17.09.2012 включно (в тому числі 3% річних за прострочення оплати товару, поставленого за липень-серпень 2012 року), з огляду на що суд відмовляє Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» про стягнення 3% річних, нарахованих до 17.09.2012 включно (а саме, 3% річних у розмірі 168 грн. 57 коп., нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у липні 2012 року, та 3% річних у розмірі 35 грн. 86 коп., нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у серпні 2012 року), оскільки вказані розміри 3% річних були стягнуті з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 5011-64/9921-2012, а отже права позивача не є порушені у відповідній частині позовних вимог.

Разом з тим, 15.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що зважаючи на загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка застосовується у випадку стягнення 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтованим початком для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 23.11.2012 (з огляду на дату звернення позивача з даним позовом до суду - 23.11.2015).

З огляду на не встановлення законом (Цивільним кодексом України) форми заявлення відповідачем про застосування судом позовної давності, суд розцінює доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо наявності підстав для застосування позовної давності, як безпосередньо заяву про застосування позовної давності.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Беручи до уваги дату звернення позивача з даним позовом до суду (23.11.2015 - про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, в якому була надіслана позовна заява), а також зважаючи на те, що доказів переривання позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 18.09.2012 до 23.11.2012, позивачем суду не надано, суд відмовляє Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» про стягнення 3% річних, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у липні-серпні 2012 року, за період з 18.09.2012 по 22.11.2012 включно, та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у серпні 2012 року, за період вересень - листопад 2012 року, у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, долученого позивачем до позовної заяви у даній справі, позивач заявляє до стягнення 3% річних, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у липні 2012 року, - за період по 23.11.2012 включно, а за прострочення оплати товару, поставленого у серпні 2012 року, - по 30.01.2013 включно.

З огляду на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд здійснює розрахунок 3% річних в межах заявленого позивачем періоду нарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд здійснив власний розрахунок 3% річних за прострочення сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 83667 грн. 58 коп. (суми основного боргу, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012), що є підставою позову, з урахуванням строку позовної давності (та в межах періоду, заявленого позивачем за вказаною підставою позовних вимог):

Сума боргу (грн)Період нарахуванняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
21202,08 грн. (заборгованість з оплати товару, поставленого у липні 2012 року)23.11.201213%1,74 грн.
62465,50 грн. (заборгованість з оплати товару, поставленого у серпні 2012 року)23.11.2012 - 30.01.2013683%348,58 грн.
Всього:350,32 грн.
Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» 3% річних у розмірі 10065 грн. 12 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 350 грн. 32 коп.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, долученого позивачем до позовної заяви у даній справі, позивач заявляє до стягнення інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості з оплати товару, поставленого у серпні 2012 року, - за період з вересня 2012 року по січень 2013 року.

При цьому, позивач не здійснює нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості з оплати товару, поставленого у липні 2012 року.

З огляду на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд здійснює розрахунок інфляційних втрат в межах заявленого позивачем періоду нарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за прострочення сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 83667 грн. 58 коп. (суми основного боргу, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2012 у справі № 5011-64/9921-2012), що є підставою позову, з урахуванням строку позовної давності (в межах періоду, заявленого позивачем за вказаною підставою позовних вимог):

Період заборгованості з оплати товару, поставленого у серпні 2012 рокуСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період з грудня 2012 року по лютий 2013 рокуІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
(грудень 2012 року - лютий 2013 року)62465,48 грн.1.004249,86 грн.62715,34 грн.
Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» інфляційних втрат у розмірі 1562 грн. 37 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 249 грн. 86 коп.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з окремим позовом із зазначенням предмету і підстав - стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з оплати по тим актам, які не були предметом розгляду у даній справі, однак були вказані у розрахунку позивачем.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 39; ідентифікаційний код: 32736800) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код: 20077720) 3% річних у розмірі 350 (триста п'ятдесят) грн. 32 коп., інфляційні втрати у розмірі 249 (двісті сорок дев'ять) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 71 (сімдесят одна) грн. 13 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.02.2016

Суддя І.М. Отрош