РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016Справа № 914/3885/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомтовариства з додатковою відповідальністю «АГРО-СЕРВІС»
до публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаВідділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області,
провизнання кредитного договору та іпотеки припиненими,

за участю представників учасників судового процесу:

позивача: Белей С.Б. (довіреність від 11.01.2016 № 262);

відповідача: не з'явилися;

третьої особи: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ТДВ «АГРО-СЕРВІС» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та приватного нотаріуса Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу, яким заявлено вимоги про визнання припиненими кредитного договору та іпотеки за договором застави нерухомості, і зобов'язання названого приватного нотаріуса вилучити записи про іпотеку та заборону відчуження предметів іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.11.2015 № 914/3885/15 матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Також вказаною ухвалою господарський суд відмовив у прийнятті вищевказаної позовної заяви ТДВ «АГРО-СЕРВІС» в частині вимоги до приватного нотаріуса щодо вилучення запису про іпотеку та заборону відчуження предметів іпотеки за договором застави нерухомості в порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 позов в частині вимог про визнання припиненими кредитного договору та іпотеки за договором застави нерухомості прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 914/3885/15.

Ухвалою від 14.12.2015 суд залучив до участі у справі Відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 14.12.2015 суд задовольнив клопотання представника позивача та продовжив строк розгляду спору в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Суд відзначає, що відповідач і третя особа у справі повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями поштового зв'язку про вручення їх поштових відправлень суду.

Проте, вказані учасники судового процесу своїх повноважних представників у судові засідання не направили, обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не подали.

Крім того, відповідач своїм правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзив на позов до суду не подав, а тому відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04 лютого 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ», правонаступником якого є відповідач, як позичальником, та відкритим акціонерним товариством «АГРОСЕРВІС», правонаступником якого є позивач, як позичальником укладено кредитний договір від 30.12.2003 № 010/08-1/307 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник, на положеннях та умовах цього договору, відкриває позичальникові кредитну лінію (далі - кредит) зі сплатою відсотків за користування кредитом (п. 1.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором. Відсотки за кредит позичальник сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок доходів кредитора не пізніше передостаннього робочого дня кожного місяця.

Згідно з п. 10.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом передбачених п. 1.1, п. 6.1 даного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором його сторонами укладено договір застави нерухомості від 30.12.2003, посвідченим приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу та зареєстрований за № 1234 (далі - договір іпотеки).

Як вбачається з п. 1.2 договору іпотеки, у забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору, заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу об'єкти нерухомості:

- приміщення адміністративного будинку (на плані позначеного «А-2», загальна площа 500,4 м2), центральної майстерні (на плані позначеного «І» загальна площа 1132,5м2), матеріально-технічного складу № 1 (на плані позначеного «З», загальна площа 230,4 м2), матеріально-технічного складу № 2 (на плані позначеного «И», загальна площа 199,8 м2), навісу гаража № 1 (на плані позначеного «Е», загальна площа 859,0 м2), що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Кам'янка-Бузька, вул. Шевченка, 52 «д», зареєстровані у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі під реєстровим № 33 за ВАТ «АГРОСЕРВІС» на підставі наказу регіонального відділення ФДМ України у Львівській обл. від 15.02.1996 № 231 та переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «АГРОСЕРВІС» (далі - предмет іпотеки).

Зобов'язання забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, штрафні санкції, що витікають із кредитного договору, а також інші видатки, що пов'язані з його виконанням (п. 2.2 договору іпотеки).

У відповідності до п. 2.7 договору іпотеки заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо кредит, проценти, штрафні санкції, які були забезпечені заставою, не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором або достроково у наступних випадках:

- порушення заставодавцем умов цього договору або кредитного договору;

- у випадку ліквідації однієї з сторін договору невиконання заставодавцем зобов'язань по кредитному договору.

Згідно з п. 2.8 договору іпотеки звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно шляхом його продажу або шляхом переходу предмету застави у власність до заставодержателя за вибором останнього. В останньому випадку предмет застави переходить у власність до заставодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - за рішенням господарського суду.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Суд відзначає, що наведені вище правочини за своєю правовою природою є кредитним договором та договором іпотеки, а тому правовідносини сторін договорів регулюються, зокрема, нормами права, встановленими Главою 71 ЦК України, та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Так, судом встановлено, що відповідач звернувся до приватного нотаріусу Львівського нотаріального округу з клопотанням від 01.01.2005 № 02-1/04-189 щодо вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки. З вказаного клопотання також вбачається, що станом на 31 січня 2005 року прострочена заборгованість перед позикодавцем за кредитним договором складає 203253,98 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Так, 10 березня 2005 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1219, (далі - виконавчий напис від 10.03.2005) про звернення стягнення на предмет іпотеки у повному обсязі, визначеного у договорі іпотеки, у рахунок задоволення вимоги відповідача у розмірі 6903,29 грн - пеня за несплату кредитних коштів; 3,94 грн - пеня за несплату відсотків; 200000,00 грн - заборгованість за кредитом; 887,68 грн - заборгованість по відсотках; 2378,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису.

Таким чином, загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем за виконавчим написом від 10.03.2005 складає 210172,90 грн.

Вказані договори, клопотання та виконавчий напис містяться у матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Частинами 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» (чинного на момент проведення прилюдних торгів) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю.

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що 22 березня 2007 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 10.03.2005. Вказаною постановою запропоновано позивачеві добровільно виконати виконавчий документ в термін до 29 березня 2007 року.

30 травня 2008 року Львівською філією товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТИСЕРВІС» було проведено прилюдні торги по реалізації частини предмета іпотеки, передбаченого договором іпотеки, а саме: матеріально-технічний склад № 1 (на плані позначеного «З», загальна площа 230,4 м2), матеріально-технічний склад № 2 (на плані позначеного «И», загальна площа 199,8 м2), навіс гаража № 1 (на плані позначеного «Е», загальна площа 859,0 м2), оформлені протоколом від 30.05.2008 № 8131092-ПТ, який затверджено в.о. директора ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС» (засвідчена копія протоколу міститься в матеріалах справи).

З протоколу від 30.05.2008 № 8131092-ПТ вбачається, що нерухоме майно, яке було предметом аукціону, реалізовано за ціною 158300,00 грн.

На підставі протоколу від 30.05.2008 № 8131092-ПТ головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Львівській області 09 червня 2008 року складено Акт про реалізацію предмета іпотеки.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів оскарження результатів вказаних прилюдних торгів.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку, що прилюдні торги з продажу предмета іпотеки є такими, що відбулися.

Також, у рішенні Господарського суду міста Києва від 23.04.2009 у справі № 6/193 за позовом Головного управління юстиції у Львівській області до ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС» про стягнення 50000,00 грн встановлено, що згідно з протоколом від 30.05.2008 № 8131092-ПТ, переможцем торгів став Мацелюх Р.В., який запропонував ціну 158300 грн. Вказану суму коштів 04 червня 2008 року покупцем було перераховано на рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією від 04.06.2008 № 18. У свою чергу, ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС» перераховано на рахунок ГУ юстиції у Львівській області суму в розмірі 103551 грн. Залишок у розмірі 50000 грн перераховано не було.

Враховуючи наведені обставини, згаданим вище рішенням суду позов ГУ юстиції у Львівській області задоволено та вирішено стягнути на користь вказаного позивача з ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС» грошові кошти в сумі 50000,00 грн, які є залишком вартості реалізованого нерухомого майна на прилюдних торгах.

Рішення суду від 23.04.2009 у справі № 6/193 набрало законної сили, а тому обставини, встановлені у вказаному судовому акті, мають преюдиційне значення для даної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Також судом встановлено, що постановою Господарського суду міста Києва від 10.05.2011 у справі № 44/302-б ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС» визнано банкрутом.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що залишок заборгованості позивача перед відповідачем, згідно з виконавчим написом від 10.03.2005, складає 51872,90 грн.

Судом встановлено, що позивач платіжним дорученням від 09.10.2008 № 242 перерахував на користь відповідача 56621,90 грн із призначенням платежу: «погашення залишку заборгованості по виконавчому напису від 10.03.2005 № 1219» (засвідчена копія вказаного розрахункового документу міститься у матеріалах справи).

Суд зауважує на тому, що відповідачем не доведено суду факт наявності непогашеної позивачем заборгованості за кредитним договором, не враховуючи борг згідно з виконавчим написом від 10.03.2005.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з часу надання позичальникові кредитних коштів (частини коштів) та діє до часу повного погашення позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів та пені).

Пунктом 4.1 договору іпотеки встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання заставодавцем своїх зобов'язань по кредитному договору або при настанні одного із випадків, передбачених ст.ст.28, 29 Закону України «Про заставу».

Відповідно до приписів п.1 і п. 2 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про заставу» та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» застава припиняється, зокрема, у разі припинення забезпеченого заставою зобов'язання та примусового продажу заставленого майна.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що відповідач, як іпотекодержатель, на підставі договору іпотеки реалізував своє право на задоволення своїх майнових вимог до позивача, які виникли на підставі кредитного договору, шляхом звернення стягнення на частину предмета іпотеки на підставі договору іпотеки. Крім того, решта частини майнових вимог (51872,90 грн), встановлених виконавчим написом від 10.03.2005, які не погашено за рахунок частини предмета іпотеки, було погашено позивачем у добровільному порядку у повному обсязі.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність наведених фактичних обставин справи, які підтверджуються матеріалами справи, та враховуючи норми права, суд дійшов висновку, що іпотека за договором застави нерухомості від 30.12.2003, посвідченим приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу та зареєстрований за № 1234, є припиненою у зв'язку з виконанням забезпеченого заставою зобов'язання за кредитним договором від 30.12.2003 № 010/08-1/307 та примусового продажу заставленого майна. Також з наведеного вбачається, що у відповідності до п. 9.1 кредитного договору, дія вказаного договору є такою, що припинена.

Отже позов ТДВ «АГРО-СЕРВІС» у даній справі підлягає частковому задоволенні.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Таким чином, керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати кредитний договір від 30.12.2003 № 010/08-1/307, укладений між акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», та відкритим акціонерним товариством «АГРОСЕРВІС», правонаступником якого є товариство з додатковою відповідальністю «АГРО - СЕРВІС», припиненим.

3. Визнати іпотеку за договором застави нерухомості від 30.12.2003, посвідченим приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу та зареєстрований за № 1234, укладений між акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», та відкритим акціонерним товариством «АГРОСЕРВІС», правонаступником якого є товариство з додатковою відповідальністю «АГРО - СЕРВІС», припиненою.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (01011, м. Київ, вулиця Лєскова, будинок 9; ідентифікаційний код 14305909) на користь товариства з додатковою відповідальністю «АГРО - СЕРВІС» (80400, Львівська обл., Кам'янка-Бузький район, місто Кам'янка-Бузька, вул. Шевченка, будинок 52, корпус Д; ідентифікаційний код 05489856) витрати по сплаті судового збору в сумі 2436,00 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 лютого 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань