КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа№ 911/4227/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участі представників:

від позивача: Старенький О.П. - представник

від відповідача: Каракой Т.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостехагро» на рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2015 у справі № 911/4227/15 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білагротех»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостехагро»

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білагротех» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостехагро» про розірвання договору купівлі-продажу від 28.04.2011.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.11.2015 у справі № 911/4227/15 в задоволенні позовних вимог ТОВ «Білагротех» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Мостехагро» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2015 у справі № 911/4227/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Білагротех» відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог та застосувати строки позовної давності.

У своїй скарзі відповідач зазначив, що він повністю погоджується з резолютивною частиною рішення, але категорично не згодне з мотивами його прийняття та встановленими у рішенні фактами, оскільки рішення винесено виключно за наявності матеріалів, наданих лише позивачем, без належного повідомлення відповідача та без вивчення і врахування фактичних обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016.

Представник позивача 08.02.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, судова колегія встановила наступне.

28.04.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Білагротех» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостехагро» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договру продавець зобов'язується передати у власність покупцю майно, яке знаходиться за адресою: с. Городище, вул. Радянська, а саме - башту «Рожновського», сад площею 18,5 га, шпалеру для саду, систему мікрозрошення саду, будку для сторожів площею 68 кв.м, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його вартість.

У відповідності з п. 1.2 Договору вартість майна становить 35000,00 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору покупець зобов'язаний прийняти майно від продавця і здійснити за нього оплату в строки й порядку, передбачені цим договором.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що майно вважається прийнятим за якістю згідно із відповідними документами та згідно з актом приймання-передачі.

Оплата майна покупцем здійснюється за договірною ціною протягом 6 місяців шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок продавця після обстеження майна (п. 5.1 Договору).

До матеріалів справи долучено також копію акту приймання-передачі майна від 28.04.2011 р., згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв башту «Рожновського», сад площею 18,5 га, шпалеру для саду, систему мікрозрошення саду, будку для сторожів площею 68 кв.м.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідач в порушення п. 5.1 договору не провів оплату майна, отриманого за договором купівлі-продажу від 28.04.2011 р., і оскільки обов'язок покупця оплатити вартість об'єкта купівлі-продажу за договором від 28.04.2011 р. є істотною умовою договору, то невиконання цього обов'язку є істотним порушенням договору відповідачем.

Крім того, позивач зазначав, що майно, яке є предметом Договору купівлі-продажу від 28.04.2011 р., фактично не було передане покупцеві, і на даний час продовжує знаходитись на балансі ТОВ «Білагротех» та використовуватись останнім у господарській діяльності.

З огляду на викладене, позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу від 28.04.2011 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Білагротех» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостехагро», було укладено щодо продажу, серед іншого, нерухомого майна, зокрема - будки для сторожів площею 68 кв.м.

Згідно з приписами ст. 657 ЦК України, в редакції на момент укладення зазначеного вище правочину, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, договір купівлі-продажу від 28.04.2011 р. нотаріально посвідчений не був.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

До матеріалів справи не надано доказів повного або часткового виконання договору, а також ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, про відсутність підстав вважати такий Договір дійсним.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Оскільки судом встановлено недодержання сторонами обов'язкової вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 28.04.2011 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Білагротех» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостехагро», то зазначений вище договір купівлі-продажу від 28.04.2011 р. є нікчемним в силу наведених вище приписів ст. 220 ЦК України, а відтак не створює юридичних наслідків у відповідності зі ст. 216 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням викладеного, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Білагротех» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостехагро» про розірвання договору купівлі-продажу від 28.04.2011 р. задоволенню не підлягає.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, що будка, яка є предметом Договору, має площу не 68 метрів квадратних, а 6,8 кв. м., оскільки і в спірному Договорі вказана саме площа будівлі 68 кв. м., а доказів внесення змін до Договору сторонами не надано. Крім того, наданий відповідачем звіт про незалежну оцінку ринкової вартості майна, що належить ВАТ «Білоцерківагротех» містить дані про будку для сторожів 68 метрів кубічних, тобто з зазначенням її об'єму, що не дає можливості ототожнити споруду площею 68 кв.м. та будку для сторожів про яку зазначено у висновку експерта.

Дослідивши наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено, що спірна споруда не містить фундаменту та є тимчасовою, а відповідно посилання апелянта на відсутність обов'язку нотаріального посвідчення спірного договору є необґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостехагро» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2015 року по справі № 911/4227/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/4227/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова