КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа№ 911/3396/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Демідова О.І.- представник;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР"

на рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2015

у справі № 911/3396/15 (суддя Заєць Д.Г.)

За позовом Приватне підприємство „Редстар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР"

про стягнення 370 080,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Редстар" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" про стягнення 370 080,03 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.10.2015 у справі №911/3396/15 позовні вимоги Приватного підприємства „Редстар" було задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" на користь Приватного підприємства „Редстар" 330 914,20 грн. заборгованості, 39 165,83 грн. пені та 7 401,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого Господарського суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову Приватного підприємства „Редстар" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" у справі №911/3396/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці та судді Михальської Ю.Б. на курсах підвищення кваліфікації, було здійснено заміну суддів на суддю Гончарова С.А. та суддю Шапталу Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 911/3396/15, у судовому засіданні за участю представників сторін на 08.12.2015.

02.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 у зв'язку з виходом судді Тищенко А.І. з лікарняного, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" була прийнята до провадження.

08.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли пояснення по справі, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

У судове засідання 08.12.2015 представник відповідача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" було відкладено на 19.01.2016.

18.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

У судове засідання 19.01.2016 представник відповідача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" було відкладено на 04.02.2016.

В судовому засіданні 04.02.2016 представник позивача надав свої пояснення по справі.

04.02.2016 представники відповідача у вказане судове засідання не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015, 08.12.2015 та 19.01.2016 № 911/3396/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.08.2013 між Приватним підприємством „Редстар" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" (покупець) укладено договір поставки за №2708/1.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, постачати товари для пакування в асортименті: мішки поліпропіленові, поліетиленові, паперові, вироби з поліпропілену та поліетилену, нитки, стретч-плівка, скоби, скотч, пристрої для пакування і т.і. (далі - товар), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, оплатити й прийняти цей товар.

Пункту 2.1 договору передбачено, що ціни на товар, що постачається за даним договором, є договірними та вказуються в рахунках на оплату та накладних на кожну партію товару.

Згідно з пунктом 4.1 договору оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів, згідно з рахунком на оплату, на розрахунковий рахунок постачальника - 100% попередня оплата.

У випаду несвоєчасної оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 6.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, між сторонами було підписано видаткові накладні (скріплені печатками сторін), що підтверджують отримання відповідачем товару, а саме, №РН-24/09001 від 24.09.2014 та №РН-02/10001 від 02.10.2014 року, на загальну суму 330 914,20 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У своїх поясненнях відповідач стверджує, що товар на загальну суму 330 914,20 грн. згідно видаткових накладних №РН-24/09001 від 24.09.2014 та №РН-02/10001 від 02.10.2014 не отримував, оскільки, на зазначених накладних відсутні підписи представників відповідача.

Проте, факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними №РН-24/09001 від 24.09.2014 та №РН-02/10001 від 02.10.2014 року підтверджується відтиском печатки відповідача на зазначених накладних.

Відповідно до ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Таким чином, відтиск печатки відповідача на зазначених вище накладних, є свідченням участі відповідача у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не подано до суду першої інстанції доказів звернення до правоохоронних органів з приводу втрати, викрадення або незаконного використання третіми особами печатки відповідача.

Згідно з статтею 187.1 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Статтею 201.1 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 201.4 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

З матеріалів справи, а саме наданих позивачем податкових накладних які складені 24.09.2015 №92 на суму 148 608,00 грн., та 02.10.2015 накладну №6 на суму 182 306,20 грн.

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту покупця та податкового зобов'язання постачальника.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що вищевказані податкові накладні, згідно чинного законодавства України, внесено до реєстрів отриманих та виданих податкових накладних за вересень 2014 року та за жовтень 2014 року, які є підставою для відображення зведених результатів обліку в податкових деклараціях з податку на додану вартість за зазначені періоди.

В деклараціях з ПДВ за вказані періоди податковою службою не виявлено розбіжностей із звітністю ТОВ "Укрпродакорд ОР", що свідчить про включення відповідачем спірних сум до своєї звітності, а відтак, і підтверджує факт поставки товару.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" №543/965-ВР від 22.11.1996 року передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо розміру пені у сумі 39 165,83 грн. за період з 25.09.2014 по 25.03.2015 на суму боргу у розмірі 148 608,00 грн.; за період з 03.10.2014 по 03.03.2015 на суму боргу у розмірі 182 306,20 грн.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи та в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрпродакорд ОР" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2015 року у справі № 911/3396/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3396/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко