ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Справа № 926/104/16

За позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Україні» м. Київ в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Чернівцях

до 1). товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного товариства «Арго»

2). Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції

про визнання права власності на майно, виключення з акта опису та зняття арешту

Cуддя М.І.Ніколаєв

представники:

від позивача - Тимощук Р.М., дов. від 19.09.2011 року

від відповідача-1 - не з'явився

від відповідача-2 - Гуцул І.І., дов. від 12.01.2016 року

СУТЬ СПОРУ: публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк Україні» м. Київ в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Чернівцях звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного товариства «Арго» та Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції про:

- визнання права власності на транспортний засіб марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС;

- виключення транспортного засобу марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС з акта опису й арешту майна, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №37568810;

- скасування арешту з транспортного засобу марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС, що накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №37568810.

Ухвалою суду від 20.01.2016 року порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 09.02.2016 року за участю представників сторін.

Відповідачі у відзивах на позов залишили вирішення спору на розсуд суду.

При цьому, ліквідатор відповідача-1 просив розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить:

1). визнати право власності на транспортний засіб марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС;

2) скасувати (зняти) арешт з транспортного засобу марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС, що накладений на підставі:

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.01.2014 року, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження №37568810;

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015 року, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження №348049798.

В частині вимог про виключення транспортного засобу з акта опису й арешту майна позивач від позову відмовився.

Враховуючи, що подана заява відповідає вимогам ст. 22, адже не призводить до зміни предмету чи підстав позову, вона приймається судом.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу, з метою забезпечення виконання викладених у Генеральній угоді від 23.08.2007 року №7107N1 зобов'язань відповідач-2 і ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" уклали Іпотечний договір №7107Z57 від 23.08.2007 року (із змінами та додатками), відповідно до якого всі вимоги іпотекодержателя (позивача), що випливають із Генеральної угоди забезпечуються предметом іпотеки, яким є єдиний майновий комплекс товариства з обмеженою відповідальністю «Арго» (в розумінні статті 191 Цивільного кодексу України), який знаходиться за адресами: Чернівецька область Хотинський район с. Бочківці вул. Головна,3; Чернівецька область Хотинський район м. Хотин вул. Незалежності,49/а; м. Кам'янець-Подільський, проспект Грушевського (проспект ім. Леніна),1/В; в тому числі майно, призначене для його діяльності, включаючи земельні ділянки, а також всі об'єкти, розташовані на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, право на торгівельну марку або інше призначення та інші права, основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, що відображені у самостійному балансі або з будь-якої причини не відображено в його балансі, але є його власністю згідно виписки з балансу, та яке стане його власністю у майбутньому, крім боргів.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 17.02.2010 року, частково зміненим Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2011 року, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційного товариства «Арго» с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області (код 22836526) на користь публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України» м. Київ вул. Горького,127 (код 000321112) в особі філії Укрексімбанку в м. Чернівці (м. Чернівці вул. Головна, 183 код 2142027,21 грн. боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - єдиний майновий комплекс товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційного товариства «Арго» (в розумінні статті 191 Цивільного кодексу України), який знаходиться за адресами: Чернівецька область Хотинський район с. Бочківці вул. Головна,3; Чернівецька область Хотинський район м. Хотин вул. Незалежності,49/а; Хмельницька область м. Кам'янець-Подільський, проспект Грушевського (проспект ім. Леніна),1/В; в тому числі майно, призначене для його діяльності, включаючи земельні ділянки, а також всі об'єкти, розташовані на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, право на торгівельну марку або інше призначення та інші права, основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, що відображені у самостійному балансі або з будь-якої причини не відображені в його балансі, але є його власністю згідно виписки з балансу за початковою ціною 751 292 106 грн. (в т. ч. ПДВ 125215351 грн.).

Згідно з статтею 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, право вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або закону. Підприємство або його частина можуть бути об'єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

Відповідно до акта №720/9 державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 28.04.2012 року стягувачу - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України» передано єдиний майновий комплекс ТОВ «Арго», до складу якого і входив спірний транспортний засіб 1985 року випуску, що перебував у власності відповідача-1 з 07.07.2001 року (що підтверджується довідкою Центру 7304 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 15.08.2015 року).

30.05.2012 року приватним нотаріусом Мартинюк С.А. на підставі вищевказаного акту видано ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України» свідоцтво про право власності на майно ТОВ «Арго», що було предметом іпотеки.

В подальшому, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції на спірний транспортний засіб накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження в межах виконавчих проваджень №37568810 (постанова від 08.01.2014 року) та №48049798 (постанова від 21.10.2015 року).

Про наявні обмеження на реєстрацію за позивачем права власності на транспортний засіб повідомлено листом УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 26.09.2014 року.

Згідно довідки позивача балансова вартість транспортного засобу становить 10400 грн. станом на 09.02.2016 року.

Станом на момент вирішення спору виконавче провадження №48049797 зупинено, а в межах виконавчого провадження №37568810 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, повернутий виконавчий документ повторно пред'явлено до виконання, відкрито нове виконавче провадження, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження №49026781.

Відтак, накладені в межах виконавчого провадження арешти та заборони у встановленому законом порядку не зняті.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України «Про виконавче провадження»), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1, 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Зі змісту наведеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Право власності є основним речовим правом. Власник майна на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається ним.

Право власності виникає на підставі юридичних фактів, визначених у законодавстві, що прийнято називати способами виникнення права власності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 3 та ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном...Ніхто..не може бути позбавлений своєї власності..інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами статей 321 та 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, та згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно статті 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власнику належить право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У свою чергу, позивачем доведено, що до нього перейшло право власності на транспортний засіб марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС, який помилково арештовано в межах виконавчого провадження та не може бути використаний для задоволення вимог інших стягувачів, у зв'язку з чим позовні вимоги слід задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на вищевказаний транспортний засіб та скасувати усі накладені на нього арешти.

В частині вимог про виключення транспортного засобу з акта опису й арешту майна провадження у справі слід припинити у зв'язку з відмовою від позову.

Судовий збір в порядку ст. 49 ГПК України суд вирішив віднести на відповідача-1.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, п.4 ст. 80, ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати за публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк Україні» (м. Київ, вул. Горького, 127 код 00032112) право власності на транспортний засіб марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС.

3. Зняти з транспортного засобу марки ЗИЛ 130, 1985 р.в., номер шасі 2434787, д/н 04092МС арешт, що накладений на підставі:

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.01.2014 року, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження №37568810;

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015 року, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження №348049798.

4. В частині вимог про виключення транспортного засобу з акта опису й арешту майна провадження у справі припинити.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного товариства «Арго» (с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області, вул. Миру,33, ) на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Україні» (м. Київ, вул. Горького, 127 код 00032112, р/р №) 2596 грн. судового збору.

Повне рішення складено та підписано 11.02.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя М.І.Ніколаєв