Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

"10" лютого 2016 р. Справа № 927/2/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033

Відповідач: Державне підприємство "Ніжинський комбінат хлібопродуктів",

пров. Урожайний, 16, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Предмет спору: про стягнення 23471,25 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 д. № 881 від 28.12.2015 р.

Від відповідача: не з'явився

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача за договором складського зберігання зерна № 19 від 21.07.2014 р. як зайво перерахованих коштів, а саме основного боргу в сумі 18946,70 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 4524,55 грн.

Позивачем змінено підставу заявленого позову, обґрунтовуючи заявлений позов не поверненням відповідачем суми попередньої оплати 18946,70 грн. за послугу надану відповідачем на підставі договору №19 зберігання, рахунку №139 від 22.12.2014 року на суму 37 890,26 грн., акту №139 від 23.12.2014 року надання послуг по іншому тарифу на суму 18 943,56 грн., в т.ч. на підставі листа відповідачу від 17.07.2015 року з проханням повернути кошти, в якій просить стягнути з відповідача 18946,70 грн. - частину попередньої оплати по договору №19 від 21.07.2014 та 4524,55 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, яка була прийнята судом , що вбачається з Ухвали суду від 27.01.2016 року по цій справі.

Відповідач відзив на позов не надав, повноважного представника у судові засідання не направив. Наданим законом правом участі в судовому засіданні не скористався.

Ухвалою суду від 02.02.2016 року , яка отримана відповідачем 03.02.2016 року, було повідомлено відповідача про необхідність виконання вимог суду щодо надання документів, доказів й письмових пояснень по заявленому позову. Однак , в судове засідання 10.02.2016 року своєї позиції по заявленому позову відповідач суду не надав, документального обґрунтування заперечень по заявленому позову також суду не направив.

Враховуючи, що в матеріалах справи є докази належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, явка відповідача обовязковою не визнавалась, суд приходить висновку про розгляд справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідача.

Рішення приймається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

21.07.2014 р. між позивачем та хлібною базою №87 укладено договір № 19 про надання послуг по прийманню, зберіганню та відвантаженню зернових та олійних культур та продуктів їх переробки.

Зі змісту безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що філія «хлібна база №87» є відокремленим підрозділом юридичної особи - «Ніжинського комбінату хлібопродуктів» (відповідача по справі).

Відповідно до умов договору поклажодавець (позивач) зобовязаний передавати зернові та олійні культури та продукти їх переробки, а зерновий склад (відповідач) зобовязаний прийняти продукцію на зберігання на умовах, визначених цим договором. Зберігання продукції передбачає комплекс заходів для довготривалого збереження, доробки до кондицій для переробки на борошно, крупу, до посівних кондицій, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження продукції.

Відповідно до п. 5.2.2 договору поклажодавець зобовязаний розрахуватися за надані йому послуги з приймання, зберігання та надання додаткових послуг, повязаних із зберіганням продукції, здійснити передплату за відвантаження.

Відповідно до п. 6.4 договору сплата за послуги виконані зерновим складом по прийманню, сушці, очистці проводиться поклажодавцем згідно акту виконаних робіт та рахунка.

Відповідно до п. 6.7 договору відвантаження продукції проводиться після повного розрахунку поклажодавця перед зерновим складом за надані послуги і передплати по відвантаженню.

Між сторонами підписано додаткову угоду до договору, згідно якої в звязку з підвищенням тарифів на енергоносії, із збільшенням мінімальної заробітної плати внесено зміни до п. 6.8 чинного договору з 01.12.2014 р. за надані послуги по зберіганню та відвантаженню зерна та змінено тарифи на послуги зернового складу.

Між сторонами підписано додаткову угоду в звязку з цілодобовим відвантаженням зерна у вихідні дні, якою внесено зміни у додаток № 1 до договору зберігання зерна:

- п. 5, п. 6 в такій редакції «вартість відвантаження збільшується на 100 %»;

- п. 11, п. 12 в такі редакції «вартість зважування збільшується на 100 %»;

- п. 13 в такій редакції «вартість маневрових робіт (прибирання, подача вагонів) збільшується на 100 %».

Як вбачається з наданих позивачем доказів, а саме складських квитанцій АХ №772963,АХ №772989,АХ №773027,АХ №603558,АХ №603566, в жовтні, листопаді та грудні 2014 року відповідачем було прийнято на зберігання від позивача зерно кукурудзи.

Зі змісту п.2.1. договору, письмових пояснень позивача та фактичних дій сторін по прийняттю та закладенню на зберігання зернових кукурудзи, вбачається встановлення строку дії договору до 31.08.2015 року.

Позивачем було витребувано у відповідача зерно кукурудзи зі зберігання , що потребувало її завантаження у залізничні вагони.

Відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № 139 від 22.12.2014 р. на суму 37890,26 грн. за навантаження кукурудзи.

Позивачем 23.12.2014 р. на виконання умов договору було сплачено відповідачу 37890,26 грн. згідно рахунку № 139.

Між сторонами підписано акт № 139 прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 23.12.2014 р. на суму 18943,56 грн.

Саме вартість отриманих послуг по навантажуванню зернових, зважування вагонів та маневрові роботи, які відбулись між сторонами у справі на підставі договору №19 стали підставою заявленого позову.

Як свідчать зазначений рахунок-фактура №139 та акт №139 існує розбіжність між оплаченою позивачем сумою послуги та фактично наданою послугою по відвантаженню зернових в розмірі 18946,70 грн. (37890,26 грн. - 18943,56 грн.).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розбіжність виникла з огляду на надання послуг в робочий чи вихідний день , оскільки згідно з додатковою угодою, в звязку з цілодобовим відвантаженням зерна у вихідні дні, внесено зміни у додаток № 1 до договору зберігання зерна:

- п. 5, п. 6 в такій редакції «вартість відвантаження збільшується на 100 %»;

- п. 11, п. 12 в такі редакції «вартість зважування збільшується на 100 %»;

- п. 13 в такій редакції «вартість маневрових робіт (прибирання, подача вагонів) збільшується на 100 %», що свідчить про збільшення узгоджених між сторонами цін послуг на 100%.

Таким чином, дії відповідача по формуванню рахунку №139 на суму 37890,26 грн. саме 22.12.2014 року свідчать про зобовязання надати послугу позивачу саме у вихідний день.

Однак, відповідач надав послуги по навантажуванню зернових, зважування вагонів та маневрові роботи 23.12.2014 року, який не є вихідним, а тому ціна послуг не відповідає умовам додаткової угоди №1.

Таким чином, виходячи з умов договору, фактичній вартості послуг на суму 18943,56 грн., яка не заперечується відповідачем оскільки підписано акт №139, відповідач не надавав послугу у вихідний день, однак отримав оплату послуги у збільшеному розмірі.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем 18946,70 грн. позивачу.

Листом № 130-11-12/1730 від 31.03.2015 р. та листом № 130-4-12/3596 від 17.07.2015 р. позивач просив відповідача повернути надлишково перераховані кошти в сумі 18946,70 грн. ОСОБА_1 № 130-4-12/3596 від 17.07.2015 р. отриманий відповідачем 30.09.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач відповіді чи дій по оплаті вартості різниці послуг не вчиняв, докази цього в матеріалах справи відсутні. Таким чином, з огляду на сформовану позивачем вимогу, отриману відповідачем, суд приходить до висновку про виникнення у відповідача обовязку на оплату суми 18946,70 грн. позивачу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що сплачена позивачем різниця в сумі 18946,70 грн., по рахунку №139 по послузі яка не надана відповідачем у вихідний день, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем з посиланням на ст.. 536 та ст.693 ЦК України за період з 24.12.2014 р. по 04.12.2015 р. нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 4524,55 грн. Розрахунок позивачем проведено із застосуванням облікових ставок НБУ за період з 24.12.2014 року по 04.12.2015 року із суми 18946,70 грн.

Зі змісту договору не вбачається домовленості сторін про застосування відсотків, в т.ч. в розмірі облікової ставки НБУ, за порушення виконання грошового зобовязання відповідачем, в разі не проведення повернення зайво сплачених грошових коштів відповідачем, тощо.

При цьому суд зауважує, що оплата послуг відбулась в межах договору №19 на підставі рахунку-фактури №139, а тому виключає безпідставність отримання відповідачем суми 18946,70 грн. та регулювання таких правовідносин приписами ст.1212 ЦК України.

При цьому, суд вважає помилковим застосування позивачем ст.693 ЦК України яка регулює правовідносини купівлі-продажу в частині попередньої оплати товару, а тому не може бути застосована до правовідносин послуг (навантаження зернових, зважування вагонів та маневрові роботи) які відбулись між сторонами у справі. Окрім того, посилання позивача на практику Верховного Суду України, викладену у Постанові від 24.01.2006 року у справі 14/130, не може бути застосована при розгляді цієї справи з огляду на відсутність кредитних правовідносин, позики у сторін у цій справі та відсутності факту безпідставного отримання відповідачем грошових коштів, що вбачається з правового висновку Верховного суду України у справі 14/130.

З огляду на відсутність встановленого сторонами розміру процентів за умовами договору, відсутності в договорі умов застосування відповідальності в розмірі облікової ставки НБУ, відсутності факту безпідставного набуття відповідачем коштів позивача, суд вважає необґрунтованим та недоведеним позов в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4524,55 грн., а тому в позові в цій частині вимог має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач витребуваних документів та доказів оплати суду не надав, заявлений позов не заперечив, був обізнаний про розгляд справи та суть заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, зобовязання повинні виконуватись належним чином в установлений строк.

Оскільки відповідач, в порушення ст. 525,526,530, Цивільного кодексу України, взяті на себе зобовязання по наданню послуг у вихідний день не виконав, кошти не повернув на вимогу позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 18946,70 грн. вартості не отриманих послуг та не підлягають задоволенню в частині стягнення відсотків в розмірі 4524,55 грн., позов задовольняється частково.

З огляду на часткове задоволення вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 983,21 грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 615 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22,33,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

1. Стягнути з Державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» (пров. Урожайний, 16, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, , відомості про рахунки відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033, , р/р 3310 АТ «Укрексімбанк», МФО 3222313) вартість не отриманих послуг в розмірі 18946,70 грн. та судовий збір в розмірі 983,21 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4524,55 грн.

Суддя І.А.Фетисова