КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/6891/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Скрипки І.М.

розглянув апеляційну скаргу ТОВ "Схід Відбудова" (правонаступник "Практікер Україна") на рішення господарського суду м.Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/6891/15г (судді Сташків Р.Б., Шкурдова Л.М., Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СіріусПроект

Львів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова"

про стягнення 21 260 844,48 грн.

за участю представників сторін:

позивача- Гасяк Я.В., Туза А.І. за довіреністю

відповідача- не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва № 910/6891/15-г від 02.12.2015р. задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СіріусПроект Львів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова" про стягнення 21 260 844,48 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні, представники позивача проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, вважає їх необґрунтованими, а рішення є таким що не підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»зазначив, що за ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст. 102 ГПК України, наявність поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного господарського суду про призначення справи до розгляду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача що не з'явився.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 19.12.2008 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем (змінив найменування з ТОВ "Практікер Україна" на ТОВ "Схід Відбудова"), укладено договір оренди, посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Амбросійчук Л.В. та зареєстрований за № 4988, 4989, відповідно до якого позивач надав у користування відповідачу торговельний центр площею 8 173,8 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Стрийська, 30.

За умовами договору ставка місячної орендної плати становить 7,80 євро за квадратний метр площі орендованих приміщень, тобто 63 755,64євро за всі орендовані приміщення разом щомісячно. Орендна плата вноситься до 5-го числа кожного місяця за поточний місяць в гривнях. Перерахування орендної плати відбувається згідно офіційного обмінного курсу НБУ станом на 15 число попереднього місяця.

21.12.2010 позивач продав орендовані приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю "ІНГ Лізинг Україна" на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, посвідченого Баллод Г.А. приватним нотаріусом Львівського МНО 21.12.2010 та зареєстрованого за № 1779, 1780.

Цього ж дня між Позивачем та ТзОВ "ІНГ Лізинг Україна" було укладено договір фінансового лізингу № 100080-РГ-0, посвідчений Баллод Г.А. приватним нотаріусом Пустомитівського РНО Львівської області та зареєстровано за № 1785, 1786.

За умовами Договору фінансового лізингу, ТзОВ "ІНГ Лізинг Україна" передав вище вказані приміщення в користування позивачеві з метою подальшої передачі в оренду цих приміщень дозволеним орендарям за Договорами оренди у відповідності до умов Договору фінансового лізингу, а також з метою надання послуг з управління та обслуговування нерухомості, які стосуються орендованих приміщень.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до рішення господарського суду м. Києва № 910/22954/14 від 27..11.2014, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 встановлено, що договір оренди, укладений сторонами у справі розірвано до звернення до суду, зобов'язано орендаря повернути орендовані приміщення, стягнуто 2 095 784,46 грн. заборгованості з орендних платежів.

Оскільки відповідач не виконав рішення суду, у позивача виникло право на стягнення подвійної неустойки за фактичне користування приміщенням за період з 15.10.2014 по 20.04.2015.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що актом державного виконавця від 15.04.2015, складеним при виконанні рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 у справі № 910/22954/14 встановлено, що станом на дату складення акту орендовані за договором оренди приміщення відповідачем ще не звільнені, натомість були звільнені у подальшому - 21.04.2015, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2015.

Щодо неправомірності застосування позивачем при розрахунку спірної суми неустойки валюти (євро) судом заперечення відповідача відхилені, оскільки у розділі 3 Договору сторони погодили саме ставку орендної плати за 1 кв.м. орендованої площі та загальну щомісячну суму орендної плати виходячи з такої ставки у валюті євро, та разом з цим вказали, що при сплаті перерахування орендної плати відбувається згідно офіційного обмінного курсу НБУ станом на 15 число попереднього місяця. Нікчемність пункту 5.4 Додатку №1 Договору фінансового лізингу відповідачем не доведена, натомість чинним рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 у справі № 910/29489/14 досліджувався Договір фінансового лізингу та суд не встановив, що зміст цього договору суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, наведеним у рішенні, тобто у тому числі і Закону України "Про фінансовий лізинг", тому за ст. 35 ГПК України дані обставини також не доказуються знову при вирішенні даного спору.

Заперечуючи проти рішення, відповідач вказує на те, що позивачем не доведено підстав для стягнення подвійної неустойки, передбачених ст. 291 ГК України; в зв'язку з продажем об'єкта оренди, до нового власника перейшли обов'язки, в тому числі забезпечення безперешкодного користування орендованими приміщеннями протягом 15 років, на які укладено оренду, за договором оренди з попереднім власником майна.

Відповідач наполягає на нікчемності пункту 5.4 Додатку №1 Договору фінансового лізингу як такий, що суперечить ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та умовам договору оренди. Позивачем не надано доказів переходу прав та обов'язків орендодавця за договором фінансового лізингу, а тому відсутні підстави у стягненні коштів.

Щодо строку повернення майна переданого в оренду, відповідач вказує на те, що до розгляду Вищим господарським судом справи № 910/22954/14, рішення суду першої інстанції не набуло законної сили, отже строк з якого відповідач у добровільному порядку повинен повернути майно обчислюється з 01.06.2015, а не до 01.04.2015 як вважає позивач, тому порушення зобов'язань, відповідно договору оренди, з повернення майна не відбулось.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 12 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначив, що Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

З урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення,

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 02.09.2014 р. у справі N 3-85гс14).

Як зазначено вище, судовими рішеннями у справі № 910/22954/14 встановлено, що договір оренди є розірваним з 13.08.2014, тобто до звернення до господарського суду з позовом про розірвання договору в зв'язку з заборгованістю понад три місяця, стягнення боргу та звільнення орендованого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що у добровільному порядку, рішення господарського суду м. Києва від № 910/22954/14 від 27.11.2014 відповідачем виконано не було, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2015, відповідно до якої приміщення, що передано в оренду за розірваним договором, повернуто лише 21.04.2015, тобто за спливом п'яти місяців.

Доводи відповідача про те, що строк добровільного виконання рішення суду повинен обчислюватись з 01.06.2015, з моменту прийняття постанови Вищим господарським судом України, колегія суддів вважає неправильними, так як накази на примусове виконання рішення господарського суду м. Києва від № 910/22954/14 від 27.11.2014 видані на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015, яке за приписами ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дати її прийняття.

Крім того, відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 01.04.2015 поновлено виконання рішення суду першої та постанови апеляційної інстанцій.

Доводи відповідача щодо нікчемності пункту 5.4 Додатку №1 Договору фінансового лізингу не заслуговують на увагу з огляду на рішення господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року у справі №910/16458/15, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 якими ТОВ "Схід Відбудова" було відмовлено у задоволенні позову про визнання пункту 5.4 додатку №1 до договору фінансового лізингу №100080-FL від 21.12.2010 року недійсним.

Колегія суддів також приймає до уваги рішення Господарського суду м. Києва від 02.06.2015 р. у справі № 910/29489/14, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015, якими ТОВ "Схід Відбудова" відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 100080-FL-0 від 21.12.2010 р., укладеного між позивачем та ТзОВ "ІНГ Лізинг Україна".

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Схід Відбудова" залишити без задоволення, рішення господарського суду м.Києва від 02.12.2015 року у справі № 910/6891/15-г -без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

І.М. Скрипка