ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Справа № 911/5226/15

За позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Білоцерківвода

про стягнення 473 251,92грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №8 від 04.01.2016);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №33 від 11.01.2016).

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа (далі КП БМР "Білоцерківтепломережа" ) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Білоцерківвода (далі ТОВ Білоцерківвода) про стягнення 37309,41грн у т.ч.:

- 360 002,69грн основна заборгованість;

- 75438,04грн пеня за період з 03.06.2015 по 03.12.2015;

- 32449,03грн збитки від інфляції за період з 08.04.2015 по 03.12.2015;

- 5362,16грн 3% річних за період з 08.04.2015 по 03.12.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором на постачання послуг з опалення та підігріву холодної води № 908 від 01.07.2013 в частині оплати за надані послуги за березень жовтень 2015 з опалення та підігріву холодної води у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ Білоцерківвода у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує повністю та зазначає, що в частині стягнення основного боргу між сторонами 31.12.2015 було проведено залік зустрічних однорідних вимог, що підтверджується актом від 31.12.2015 і відтак заборгованість відповідача перед позивачем за договором №908 від 01.07.2013 відсутня. Крім того, відповідач зазначає про те, що на його думку позивачем невірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних, а також те, що між сторонами кожного року існує правило підписувати акт про зарахування зустрічних однорідних вимог, а відтак позивачем взагалі не мали нараховуватись штрафні санкції.

04.02.2016 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог на суму основного боргу в розмірі 360 002,69грн, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача 75438,04грн пені, 32449,03грн втрат від інфляції та 5362,16грн 3% річних, а також покласти на відповідача судові витрати в повному обсязі.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач, вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Отже, враховуючи, що відповідна заява подана до прийняття рішення по суті заявлених вимог, вона прийнята судом.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між сторонами у справі КП БМР "Білоцерківтепломережа" (далі теплопостачальна організація) та ТОВ Білоцерківвода (далі споживач) укладено договір № 908 на постачання послуг з опалення та підігріву холодної води (а.с.13-15, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 предметом вказаного договору є надання споживачеві постлуг з опалення та підігріву холодної води.

Згідно п. 1.2 договору, теплопостачальна організація постачає споживачу послуги з опалення та підігріву холодної води, а споживач зобовязується прийняти на межі балансової належності з найменшими втратами та оплатити послуги з опалення та підігріву холодної води за встановленими тарифами, затвердженими міським органом самоврядування.

Оплата за послуги здійснюється за встановленими тарифами (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору, оплата фактично спожитих послуг з опалення та підігріву холодної води здійснюється споживачем на підставі наданого теплопостачальною організацією рахунку-фактури та акту приймання-передачі по 7 число місяця, наступного за місяцем поставки послуг з опалення та підігріву холодної води.

Згідно п. 10.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту його укладення і діє в частині постачання послуг з опалення та підігріву холодної води протягом 1 року і вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення дії не надійде заява однієї із сторін про розірвання договору, але не раніше дати закінчення опалювального періоду, а в частині проведення остаточних розрахунків до повного здійснення останніх.

Як встановлено судом, протягом березня, квітня та жовтня 2015 року позивачем надано відповідачу послуги з опалення та підігріву холодної води на загальну суму 360 002,69грн, що підтверджується актами приймання-передачі робіт-послуг (а.с.16, 18, 20). На які позивачем виставлено відповідачу рахунки (а.с.17, 19, 21), що не заперечується сторонами у справі.

Як зазначено позивачем та відповідачем між ними 31.12.2015 складено акт про залік зустрічних вимог, відповідно до якого між сторонами зараховано вимоги, зокрема, за договором №908 від 01.07.2013.

У звязку з чим, позивачем зменшено розмір позовних вимог у даній справі на 360 002,69грн основного боргу.

Тобто станом на момент винесення рішення заборгованість відповідача перед позивачем за договором №908 від 01.07.2013 відсутня.

Таким чином, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобовязання з оплати по 7 число наступного місяця.

Відповідачем взяті на себе зобовязання в частині оплати наданих послуг в установлений договором строк не виконані.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 75 438,04грн за період з 03.06.2015 по 03.12.2015.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.п. 6.6 договору, за порушення строків оплати спожитих послуг з опалення та підігріву холодної води, зазначених у вказаному договорі споживач сплачує на користь теплопостачальної організації крім суми заборгованості пеню за кожен день прострочення оплати в розмірір подвійної облікової ставки НБУ.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Розмір пені, заявлений позивачем не перевищує розміру встановленого ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Проте, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Укладений між сторонами договір не містить пунктів для нарахування пені понад строк встановлений п. 6 ст. 232 ГК України.

Позивач визначив період нарахування пені:

- за зобовязаннями березня 2015 року за період з 03.06.2015 по 03.12.2015 на суму боргу в розмірі 194368,45грн в розмірі 51 930,99грн;

- за зобовязаннями квітня 2015 року за період з 03.06.2015 по 03.12.2015 на суму боргу в розмірі 78 110,24грн 20 869,34;

- за зобовязаннями жовтня 2015 року за період з 09.11.2015 по 03.12.2015 на суму боргу в розмірі 87 524,00грн 2 637,71грн.

Суд не погоджується з розрахунком позивача щодо нарахування пені, оскільки виходячи з періоду нарахування, визначеного позивачем для нарахування пені, з урахуванням приписів п.6 ст. 232 ГК України, розрахунок пені має бути зроблено наступним чином:

- за березень 2015 року з дня прострочення сплати 03.06.2015 (заявлено позивачем) по 08.10.2015 (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) на суму невиконаного зобовязання за березень 2015 року в розмірі 194 368,45грн 38809,79грн;

- за квітень 2015 року за період з 03.06.2015 (заявлено позивачем) по 08.11.2015 (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) на борг в розмірі 78110,24грн 18515,34грн

- за жовтень 2015 року за період з 09.11.2014 (заявлено позивачем) по 03.12.2015 на борг в розмірі 87524,00грн 2637,71грн.

Таким чином, за розрахунком суду розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 59962,84грн, вимоги про стягнення 15475,20грн пені задоволенню не підлягають, оскільки нараховані на суму боргу, що не входить у період нарахування пені, згідно приписів п.6 ст. 232 ГК України.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 32449,03грн за період з 08.04.2015 по 03.12.2015 та 5362,16грн 3% річних за період з 08.04.2015 по 03.12.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду розмір 3% річних, складає:

- за березень 2015 року за період з 08.04.2015 по 03.12.2015 на борг в розмірі 194 368,45грн 3834,12грн;

- за квітень 2015 року за період з 08.05.2015 по 18.11.2015 (заявлено позивачем) на борг в розмірі 78110,24грн 1251,90грн;

- за період жовтень 2015 року за період з 09.11.2015 по 03.12.2015 на борг в розмірі 87 524,00грн 179,84грн.

Таким чином, розмір 3% річних визначений позивачем є арифметично вірним.

Стосовно заперечень відповідача щодо нарахування 3% річних, за період з 08.05.2015 по 03.12.2015 на суму боргу в розмірі 78110,24грн, які за підрахунками останнього складають 719,04грн, суд не погоджується з огляду на те, що позивачем помилково зазначено період прострочення в 112 днів, в той час, як період прострочення тривав 195 днів.

За таких обставин, вимоги в частині 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 5265,86грн, в частині стягнення 96,30грн 3% річних суд відмовляє.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат за розрахунком суду становлять 40228,10грн, а саме:

- за березень 2015 року за період з 08.04.2015 по 03.12.2015 на борг в розмірі 194 368,45грн 35 569,43грн;

- за квітень 2015 року за період з 08.05.2015 по 18.11.2015 (заявлено позивачем) на борг в розмірі 78110,24грн 2968,19грн;

- за період жовтень 2015 року за період з 09.11.2015 по 03.12.2015 на борг в розмірі 87 524,00грн 1750,48грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір інфляційних втрат, що підлягає задоволенню становить 32 449,03грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1465,17грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Білоцерківвода на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа 59962,84грн пені, 32449,03грн інфляційних втрат, 5265,86грн 3% річних, 1465,17грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 15475,20грн пені, 96,30грн 3% річних відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 09.02.2016.

Суддя С.І. Чонгова