донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.02.2016 справа №908/4865/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Суддів:Малашкевича С. А. Агапова О.Л., Мясищева А. М.
при секретарі судового засідання Бірчак К.Є.
за участю Прокурора- представників сторін: Хряк О.О.
від відповідача: від третьої особи - 1: від третьої особи - 2:не з'явились; не з'явились; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від 05 листопада 2015 р.
у справі№ 908/4865/15 (суддя: Топчій О.А.)
за позовом до відповідача: за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Мелітопольського міжрайонного прокурора, м. Мелітополь Запорізької області Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, м. Мелітополь Запорізької області 1. ОСОБА_6, с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області; 2. Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя
про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 19.03.2012р. № 136 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_6.»

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 р. у справі № 908/4865/15 відмовлено у задоволенні позову Мелітопольського міжрайонного прокурора, м. Мелітополь Запорізької області до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, м. Мелітополь Запорізької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 19.03.2012р. № 136 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_6.»

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, заступник прокурора Запорізької області звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення, прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального (ч. 1 ст. 116, ч.ч. 1,2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, ст. ст. 1,7,8 Закону України «Про фермерське господарство») та процесуального права (ст. ст. 43, 82 Господарського процесуального кодексу України), а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. На думку прокурора, суд дійшов хибного висновку про можливість розпорядження відповідачем земельною ділянкою державної власності без проведення земельних торгів з метою розширення фермерського господарства. Крім того, прокурор вказує на залишення судом поза увагою наявних в справі доказів порушення законодавства відповідачем під час винесення оскаржуваного розпорядження, а саме викопіювання земельної ділянки, в якому зазначено, що земельна ділянка площею 39,5023га виділяється під ведення фермерського господарства ФГ «Софія Агро» ОСОБА_6, а також листа Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 06.07.2015р. № 01-13/2497, в якому вказано про порушення вимог законодавства під час винесення вказаного вище розпорядження. Прокурор вважає, що спірне розпорядження порушує порядок розпорядження землями державної форми власності, дає можливість у майбутньому вже створеному фермерському господарству без законних підстав отримати в оренду земельну ділянку, а безстроковість розпорядження гарантує не виділення вказаної землі іншим суб'єктам та обмежує право власника розпорядитись земельною ділянкою належним чином та отримувати прибуток до державного бюджету.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. зазначена апеляційна скарга прийнята до апеляційного провадження та призначена до розгляду.

В судовому засіданні прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмовий відзив № 0172/01-42 від 04.02.2016р., в якому доводи апеляційної скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість, а також зазначив, що мав повноваження видавати розпорядження про надання дозволу громадянці ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі в оренду за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення нею фермерського господарства без проведення земельних торгів. При цьому, акцентував на те, що земельні торги згідно ст. 134 Земельного кодексу України необхідно застосовувати у разі передачі земельної ділянки в оренду юридичним особам, проте у даному випадку дозвіл на розробку проекту надавався не юридичній особі, а громадянці ОСОБА_6, у зв'язку з чим просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники третіх осіб правом на участь в судовому засіданні не скористались, до суду не з'явились.

Третя особа - 2 надіслала відзив № б/н від 01.02.2016р., згідно якого позицію прокурора підтримала.

Усі учасники спору були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 165-170).

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обов'язковою, колегія суддів, з урахуванням думки прокурора, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представників відповідача та третіх осіб.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

23.12.2011 р. ОСОБА_6 (третя особа-1) звернулась до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області з клопотанням про передачу їй в оренду на 49 років земельної ділянки площею 39,5023 га пасовищ, зі зміною цільового призначення з пасовищ на ріллю, розташованої на території Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району для ведення фермерського господарства. При цьому, в клопотанні ОСОБА_6 зазначила, що згідно статуту фермерського господарства «Софія Агро» вона є його головою.

За результатами розгляду цього клопотання, Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області було прийняте розпорядження від 19.03.2012р. № 136 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_6."

Відповідно до п.1 вказаного розпорядження ОСОБА_6 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 39,5023 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища) на території Терпіннівської сільської ради для ведення фермерського господарства зі зміною виду угідь з пасовищ в ріллю та подальшою передачею в довгострокову оренду строком на 25 років.

Пунктом 2 розпорядження зазначено, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує передачу вказаної земельної ділянки районною державною адміністрацією. Ризик фінансових витрат на виготовлення проектної документації несе особа - замовник виконання проекту відведення.

Третім пунктом розпорядження вказано замовити ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в організації, яка має відповідну ліцензію, та, після отримання висновку державної експертизи землевпорядної документації, подати на затвердження до райдержадміністрації.

Згідно пункту 4 у випадку невиконання пункту 3 розпорядження, а також у випадку самовільної зміни цільового призначення земельної ділянки - дане розпорядження втрачає чинність.

В позовній заяві Мелітопольський міжрайонний прокурор вказує на суперечність спірного розпорядження вимогам діючого, на час його прийняття, законодавства України, яке регулює правовідносини щодо надання земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства, у зв'язку з чим просить поновити йому пропущений строк позовної давності та визнати незаконним і скасувати розпорядження Мелітопольської районної державної адміністрації від 19.03.2012р. № 136 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_6.».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність посилань прокурора на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, оскільки за даним розпорядженням ОСОБА_6 надано лише дозвіл на розроблення проекту землеустрою, питання щодо передачі земельної ділянки в оренду не вирішувалось, а тому при прийнятті спірного розпорядження не може мати місце недотримання процедури надання земельної ділянки в користування. Крім того, прокурором не наведено та не доведено, чиї права та інтереси були порушені при прийнятті вказаного розпорядження, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування приписів ст. ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України та задоволення клопотання прокурора про поновлення строку позовної давності.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини виникли внаслідок передачі земельної ділянки державної форми власності юридичній особі в оренду для ведення фермерського господарства, які регулюються зокрема Законом України «Про фермерське господарство».

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Наведеною нормою встановлені вимоги до оформлення такої заяви.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Згідно ч.5 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

З аналізу наведених правових норм слідує, що ці норми застосовуються для громадян України, які створюють фермерське господарство, тоді як ОСОБА_6 під час звернення до відповідача з клопотанням про надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки вже була засновником фермерського господарства «Софія Агро», що підтверджується Статутом ФГ «Софія Агро» (а.с. 21-22).

Згідно з ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, станом на час прийняття спірного розпорядження), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, станом на 19.03.2012р.), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частиною 2, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, станом на 19.03.2012р.) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі зміни цільового призначення земельних ділянок, рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні.

Згідно ч. 2 ст. 123 цього Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спірним розпорядженням ОСОБА_6 лише було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі в оренду для ведення фермерського господарства. Тобто, питання щодо затвердження проекту землеустрою та надання в оренду земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства цим розпорядженням не вирішувалось.

З матеріалів справи, а саме з листа Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області № 0811/01-18 від 27.04.2015р. вбачається, що райдержадміністрацією договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_6 не укладався, розпорядження про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства стосовно останньої не приймалося; з листа Головного управління Держземагентства у Запорізькій області (вих. № 10-8-0.3-6066/2-15 від 27.05.2015р.) також слідує, що наказ про затвердження землевпорядної документації та передачу в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства стосовно ОСОБА_6 не приймався, та на підставі такого наказу договір оренди земельної ділянки не укладався.

Таким чином, спірне розпорядження на даний час не виконане.

Крім того, як зазначено в п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (зі змінами та доповненнями), проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін, а є лише невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки.

Вказане підтверджується й пунктом 2 спірного розпорядження, яким встановлено, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує передачу земельної ділянки районною державною адміністрацією.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне розпорядження не тягне за собою настання правових наслідків у вигляді набуття права на земельну ділянку або передачі її в користування.

На підставі вищевикладеного, посилання прокурора на порушення відповідачем при прийнятті спірного розпорядження положень Закону України "Про фермерське господарство" та Земельного кодексу України, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки даним розпорядженням питання щодо передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_6 взагалі не вирішувалося, а тому не може мати місце недотримання передбаченої земельним законодавством процедури надання земельної ділянки в користування.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

В позовній заяві, прокурор посилається на те, що спірний акт спричиняє шкоду державі, оскільки порушує порядок розпорядження землями державної форми власності.

Проте, як вже було зазначено вище, спірне розпорядження не породжує правових наслідків та не встановлює прав на земельну ділянку, тому й не може порушувати встановлений законом порядок надання земель в користування.

Також, апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що спірне розпорядження дає ОСОБА_6, як голові ФГ «Софія Агро», «право на право» у майбутньому отримати без законних підстав в оренду земельну ділянку. Але, на даний час земельна ділянка не знаходиться у користуванні ОСОБА_6, дане розпорядження не наділяє її ніякими правами стосовно розпорядження та користування вказаною земельною ділянкою, жодних прав на неї ОСОБА_6 не має, а тому не можуть братися до уваги посилання прокурора на порушення прав у майбутньому.

Крім того, у подальшому у разі прийняття райдержадміністрацією розпорядження щодо відведення земельної ділянки та передачі її в оренду з порушенням норм чинного законодавства, після виникнення правових наслідків прийняття такого розпорядження, прокурор не позбавлений можливості оскаржити такий акт.

Стосовно тверджень прокурора щодо безстроковості розпорядження, що гарантує не виділення землі іншим суб'єктам та позбавляє можливості отримання державою орендної плати за можливе використання цієї землі, суд зазначає наступне.

Наявність оскаржуваного розпорядження не є підставою для відмови райдержадміністрацією у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам, оскільки будь-яких прав на земельну ділянку у особи, якій надано такий дозвіл, не виникає, будь-чиї права таким чином не порушуються.

Відповідно до ч. 3. ст. 123 Земельного кодексу України, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, зазначені посилання прокурора також не можуть братися судом до уваги.

Щодо строку позовної давності, то враховуючи положення ст. 256, ч. 1 ст. 261 ЦК України, а також п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для його поновлення та застосування приписів ст. ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, так як не було встановлено порушення спірним розпорядженням будь-чиїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 43 цього ж кодексу встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, твердження апелянта про порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим Донецький апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 р. по справі № 908/4865/15.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 р. по справі № 908/4865/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 р. по справі № 908/4865/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: О. Л. Агапов

А.М. Мясищев