донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

03.02.2016 справа №905/3203/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:Не зявився
від відповідача:ОСОБА_4 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс», м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від22.12.2015 року
по справі№ 905/3203/15 (суддя: Тоцький С.В.)
за позовомВиконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс», м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 352 245,45 грн.

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область (далі «Позивач») звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс», м. Маріуполь, Донецька область (далі «Відповідач») заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальної рекламної конструкції зовнішньої реклами у розмірі 352 245,45 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.12.2015 року у справі № 905/3203/15 позовну заяву Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс», м. Маріуполь () на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область () борг в сумі 223 905, 82 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 358,59 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 22.12.2015 року у справі № 905/3203/15 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково у сумі 63 361,73 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права. А саме неправильно визначена дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»в часі, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, але 28.01.2016 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від Виконавчого комітету Маріупольської міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 05/236 від 28.01.2016 року, в якому представник Позивача просить відкласти розгляд справи № 905/3203/15. Колегія суддів залишає без задоволення зазначене клопотання, у звязку з необґрунтованістю.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Позивача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Втім, апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Засади рекламної діяльності в Україні, а також відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регулюються Законом України «Про рекламу».

Згідно з пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та в порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Типових правил.

Відповідно до пункту 32 названих Типових правил плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 478 від 20.11.2013р. було прийнято рішення Про розгляд звернень субєктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя

10.12.2013 року між Сторонами був укладений договір № 67 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів (далі «Договір користування»).

Відповідно до п. 1.1. Договору, рішення виконкому Маріупольської міської ради від 21.08.2013 року № 322 Про розгляд звернень субєктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя виконком надає Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів, а Розповсюджувач приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами цього Договору.

Місця розташування рекламних засобів, які надаються Виконкомом в тимчасове платне користування Розповсюджувачу, зазначені в Додатку 1 до цього Договору, який невідємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Розповсюджувач зовнішньої реклами на підставі п. 2.3.15 договору зобовязувався своєчасно та в повному обсязі здійснювати платежі , передбачені розділом 2 цього договору.

Приписами п. 3.2. договору розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданими в користування Розповсюджувачу, становить 11`949,91 грн. в місяць.

Відповідно до п. 3.5 Договору внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється Розповсюджувачем: перший платіж протягом п`яти робочих днів з дня укладання договору; наступні платежі авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

В п. 3.8 Договору сторони встановили, що плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів вноситься Розповсюджувачем незалежно від факту встановлення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Відповідно до п.2 додаткової угоди № 1 від 20.02.2014р. до договору від 10.12.2013р. № 67 на підставі рішення виконаному Маріупольської міської ради від 19.02.2014р. сторони вирішили та дійшли згоди реструктуризувати заборгованість відносно плати до міського бюджету за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу («ЦК») України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, послався на невиконання відповідачем обовязку, передбаченого п. 2.3.15 Договору користування, з оплати щомісяця

11 949,91 грн., внаслідок чого станом на 10.10.2015 року утворився борг, заявлений до стягнення у розмірі 352 245,45грн. В позові період заборгованості та розрахунок боргу відсутні, міститься посилання на розрахунок Департаменту фінансів Маріупольської міської ради.

Втім, місцевий господарський суд позов задовольнив частково у сумі боргу, що склався станом на 14.10.2014р. 223 905,82 грн.

Відмовляючи у стягненні з Відповідача іншої частини боргу, місцевий господарський суд послався на приписи ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції»

Судова колегія не може погодитись з таким висновком місцевого суду, з огляду на таке.

Статтею 7 згаданого Закону передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Питання оренди Державним та комунальним майном, порядку укладання відповідних договорів оренди, користування орендованим майном, нарахування та стягнення відповідної орендної плати за таке користування регулюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII.

Як зазначалося вище договірні правовідношення Сторін регулюються нормами Закону України «Про рекламу». Укладений сторонами Договір користування не є договором оренди у розуміння приписів Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів (п. 3.1. Договору користування) не є орендною платою.

Відтак, приписи ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на думку судової колегії, не мають жодного відношення до спірних правовідношень, які склалися між Сторонами.

За таких обставин, позовні вимоги, заявлені на підставі Договору користування, підлягають задоволенню у повному обсязі, у сумі 352`245,45 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс», м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.12.2015 року у справі № 905/3203/15 у частині відмови у задоволенні позову скасувати, у звязку з чим абзаци 1 3 рішення замінити абзацами 1 2 у наступній редакції:

«…Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс», м. Маріуполь, Донецька область () на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область () борг у сумі 352`245,45 грн.; на відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення з позовною заявою 5 283,68 грн….»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ про примусове виконання цієї Постанови, оформивши його згідно приписів

Закону країни«Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.