ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" лютого 2016 р.Справа № 916/4858/15

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту)

До відповідача: Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності №7646 від 29.12.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 згідно довіреності №971/10 від 23.04.2015р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності №7646 від 29.12.2015р.

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Позивач, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії ДП "АМПУ"), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про стягнення суми основного боргу у розмірі 7 040грн. 19коп., пені у розмірі 1 779грн. 02коп., 3% річних у розмірі 108грн. 12коп. та інфляційних втрат у розмірі 83грн. 83 коп.

В ході розгляду справи позивач неодноразово надавав заяви про збільшення позовних вимог, згідно остаточної редакції якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 3 924грн. 76коп., пеню у розмірі 2 283грн. 29коп., 3% річних у розмірі 130грн. 63коп. та інфляційні втрати у розмірі 243грн. 71коп.

Позивач уточнені позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені до 1 гривні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін , суд встановив:

22 жовтня 2012р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря був укладений був укладений Договір оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1, що знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ-1118. На підставі даного Договору в оренді Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря знаходяться нежитлові будівлі загальною площею 168,60кв.м., які розташовані за адресою: м. Миколаїв, Громадський узвіз, 1.

24 січня 2013р. між ДП "Миколаївський морський торговельний порт" (правонаступником якого є ДП "Адміністрація морських портів України") (надалі - Власник мереж) та Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (надалі - Споживач) укладено договір №19-Р на надання комунальних послуг, згідно умов якого Власник мереж надає послуги споживачу на орендованих споживачем обєктах згідно Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.10.2012р. №РОФ-1118, укладеного між Споживачем та Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Миколаївський області щодо опалення орендованих приміщень, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1 (будівля інв.№5082); користування водою та водовідведенням; обслуговування та утримання зовнішніх теплових, водопровідних, каналізаційних мереж та каналізаційної насосної станції, а Споживач приймає вказані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього Договору.

Умовами п. 3.1. Договору передбачено, що Споживач щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримує у Власника мереж рахунки за послуги щодо опалення орендованих приміщень, користування водою та водовідведенням; обслуговування та утримання зовнішніх теплових, водопровідних, каналізаційних мереж та каналізаційної насосної станції і оплачує їх до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата за опалення орендованих приміщень, користування водою та водовідведенням; обслуговування та утримання зовнішніх теплових, водопровідних, каналізаційних мереж та каналізаційної насосної станції здійснюється згідно з розрахунком вартості комунальних послуг, який є невідємною частиною цього договору.

Згідно умов п. 7.1 Договору, цей Договір набирає сили з моменту підписання його обома сторонами і діє по 31.12.2013р., а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору на надання комунальних послуг №19-Р виставив відповідачу наступні рахунки: рахунок №38052640 від 31.07.2015р. за липень 2015р. на суму 261грн. 43коп. (з ПДВ), який був частково сплачений відповідачем з простроченням, а саме -24.12.2015р. на суму 87грн. 40коп. та 29.12.2015р. на суму 76грн. 69коп., та який залишився не сплачений на суму 97грн. 34коп.; рахунок №46932640 від 31.08.2015р. за серпень 2015р., який був частково сплачений відповідачем з простроченням, а саме: 02.09.2015р. на суму 107грн. 64коп. та залишився несплачений на суму 40грн. 88коп.; рахунок №54762460 від 30.09.2015р. за вересень 2015р. на суму 297грн. 05коп., який несплачений відповідачем; рахунок №61382640 від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. на суму 297грн. 05коп., який не сплачений відповідачем; рахунок №68532640 від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 196грн. 15коп., який не сплачений відповідачем; рахунок №70392640 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 4 892грн. 40коп., який був частково сплачений відповідачем 29.12.2015р. на суму 2 206грн. 67коп., та залишився несплачений на суму 2 685грн. 73коп.; рахунок №75262640 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 95грн. 72коп., який не сплачений відповідачем; рахунок №75272640 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 214грн. 84коп., який не сплачений відповідачем.

За таких обставин, позивач зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача за надані послуги становить 3 924грн. 76коп.

Також позивач зазначає, що відповідно до п. 4.1. Договору №19-Р за прострочення оплати рахунків Власника мереж з Споживача стягується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої за період, за який нараховується пеня, включаючи день сплати.

На підставі пункту 4.1 Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 2 283грн. 29коп.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми права позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 243грн. 71коп. та 3% річних у розмірі 130грн. 63коп.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що за приписами ст.526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені до однієї гривні, посилаючись на те, що відповідно до п. 17 Положення про державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011р. за №136, Держеконіспекція утримується за рахунок державного бюджету. Рішенням ДПІ у Київському районі м. Одеси за №95 від 09.02.2012р. Держекоінспекцію внесено до Реєстру неприбуткових установ та організацій або присвоєно установі (організації) іншої ознаки неприбутковості.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2013р. між ДП "Миколаївський морський торговельний порт" (правонаступником якого є ДП "Адміністрація морських портів України") (надалі - Власник мереж) та Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (надалі - Споживач) укладено договір №19-Р на надання комунальних послуг, згідно умов якого Власник мереж надає послуги Споживачу на орендованих споживачем обєктах згідно Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.10.2012р. №РОФ-1118, укладеного між Споживачем та Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Миколаївський області щодо опалення орендованих приміщень, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1 (будівля інв.№5082); користування водою та водовідведенням; обслуговування та утримання зовнішніх теплових, водопровідних, каналізаційних мереж та каналізаційної насосної станції, а Споживач приймає вказані послуги та оплачує їх вартість на умов цього договору.

Умовами п. 3.1. Договору передбачено, що Споживач щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітним отримує у Власника мереж рахунки за послуги щодо опалення орендованих приміщень, користування водою та водовідведенням; обслуговування та утримання зовнішніх теплових, водопровідних, каналізаційних мереж та каналізаційної насосної станції і оплачує їх до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на надання комунальних послуг №19-Р позивач виставив відповідачу наступні рахунки: рахунок №38052640 від 31.07.2015р. за липень 2015р. на суму 261грн. 43коп. (з ПДВ), який був частково сплачений відповідачем з простроченням, а саме -24.12.2015р. на суму 87грн. 40коп. та 29.12.2015р. на суму 76грн. 69коп., та який залишився не сплачений на суму 97грн. 34коп. Рахунок №46932640 від 31.08.2015р. за серпень 2015р., який був частково сплачений відповідачем з простроченням, а саме: 02.09.2015р. на суму 107грн. 64коп. та залишився несплачений на суму 40грн. 88коп. Рахунок №54762460 від 30.09.2015р. за вересень 2015р. на суму 297грн. 05коп., який несплачений відповідачем, рахунок №61382640 від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. на суму 297грн. 05коп., який не сплачений відповідачем, рахунок №68532640 від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 196грн. 15коп., який не сплачений відповідачем. Рахунок №70392640 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 4 892грн. 40коп., який був частково сплачений відповідачем 29.12.2015р. на суму 2 206грн. 67коп., та залишився несплачений на суму 2 685грн. 73коп. Рахунок №75262640 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 95грн. 72коп., який не сплачений відповідачем, рахунок №75272640 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 214грн. 84коп., який не сплачений відповідачем.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за Договором на надання комунальних послуг у розмірі 3 924грн. 76коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. Договору №19-Р за прострочення оплати рахунків власника мереж з споживача стягується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої за період, за який нараховується пеня, включаючи день сплати.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, дійшов висновку, що позивач допустив помилку при здійсненні розрахунку пені за рахунками №15312640 від 31.03.2015р. та №21822640 від 30.04.2015р., оскільки нарахував пеню за період більш ніж півроку. У звязку з чим, суд зробив власний розрахунок пені за рахунками №15312640 від 31.03.2015р. та №21822640 від 30.04.2015р., відповідно до якого сума пені за даними рахунками становить 1 664грн. 33коп. Отже, загальна сума пені яка підлягає стягненню з відповідача за Договором на надання комунальних послуг становить 1 937грн. 20коп.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначену норму законодавства, перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок , суд вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 243грн. 71коп. та 3% річних у розмірі 130грн. 63коп., які також підлягають стягненню.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Суд зазначає, що викладені у відзиві на позовну заяву посилання відповідача щодо зменшення пені до однієї гривні не приймаються до уваги, у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю.

При цьому суд зазначає, що згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі 11/466, з огляду на положення частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позовна заява Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у звязку з чим підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) задовольнити частково .

2.Стягнути з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (65114, м. Одеса, 12-А лінія 6-ї станції Люстдорфської дороги, буд.. 22, ідент. Код 38016986) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ідент. код 38728444, р/р№5766 Філія АТ „Укрексімбанк, МФО 326739) суму основного боргу у розмірі 3 924грн. 76коп., пеню у розмірі 1 937грн. 20коп., 3% річних у сумі 130грн. 63коп., інфляційні втрати у розмірі 243грн. 71коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 207грн. 12коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 лютого 2016 р.

Суддя Н.В. Рога