ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа № 909/918/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т. Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник) ОСОБА_2 (пред-к за довіреністю)

від відповідача ОСОБА_3 (пред-к за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", № 14/2-1422в від 06.11.2015 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року (головуючий суддя Грица Ю.І.)

у справі № 909/918/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз", м.Тисмениця, Івано-Франківська область

про стягнення коштів в сумі 3 099 808,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року у справі № 909/918/15 в позові про стягнення заборгованості за поставлений природний газ, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладаючи Договір та Додаткові угоди до Договору, сторони погодили порядок, умови розрахунку та строки розрахунків. Остаточним терміном розрахунку за фактично використаний газ слід вважати 20.01.2016, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015.Враховуючи той факт, що відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, не може наступити відповідальність за неналежне виконання позивачем договору купівлі-продажу № 13-150-ВТВ від 04.01.2013.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову мотивуючи це тим, що спір між сторонами виник тому що, що позивач та відповідач по різному тлумачать зміст п.6 додаткової угоди № 9 та п.4 додаткової угоди та неоднаково розуміють термін набрання чинності змін, внесених додатковою угодою до договору. Вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили застосування додаткової угоди до відносин між сторонами, які виникли до її укладення, оскільки таке не зазначено в додатковій угоді, яка не має зворотної сили. Крім того, скаржник зазначає, що позовні вимоги включають стягнення лише додаткових нарахувань та не включають вимоги зі стягнення основного боргу, який було погашено добровільно відповідачем, а тому зобовязання відповідача в цій частині було припинено. А факт припинення зобовязання виключає можливість його зміни.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, та зазначає, що за наслідками додаткової угоди від 22.12.2014 року у нього не настав кінцевий строк розрахунку за фактично поставлений позивачем газ.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві, заслухавши думку присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.01.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та ПАТ "Тисменицягаз" (відповідач, покупець) укладено договір №13-150-ВТВ купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві у 2013 році природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та нормованих втрат покупця.

Згідно п.5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ.

Згідно п.5.3. договору у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами сторони вносять зміни до п.5.2. цього договору.

На виконання умов Договору позивач поставив з січня 2013 року по листопад 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 17832192,00 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013, від 28.02 2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 31.05.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013, від 31.08.2013, від 30.09.2013, від 31.10.2013, від 30.11.2013, від 31.12.2013, від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.11 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31. грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що що ПАТ "Тисменицягаз" невчасно здійснювало розрахунки за поставлений природний газ, а тому порушило умови договору, у зв'язку з чим у листопаді 2014 року виникла заборгованість в розмірі 409 102,64 грн. основного боргу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем неодноразово були пропущені строки оплат за поставлений природній газ.

Якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладається відповідальність передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи зазначену правову норму, позивачем нараховано відповідачу 1156205,75 грн. - 3%річних, 1418547,58 грн. - інфляційних втрат. Крім того, пунктом 7.2 Договору передбачено сплату пені покупцем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у разі невиконання останнім умов п. 6.1 Договору. На підставі даного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1115952,47 грн. Пеня, 3 % річних та інфляційні втрати нараховані позивачем з січня 2013 року по листопад 2014 року (а.с. 24 Т.1).

Предметом позову є стягнення основної суми боргу, пені на підставі п.7.2. договору та 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Встановлено, що на території, де ПАТ "Тисменицягаз" має ліценцію для розподілу природного газу як газорозподільне підприємство, зобов'язано закуповувати природний газ для ВТВ для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного Договору між сторонами укладалися неодноразово Додаткові угоди, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Тисменицягаз" у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

На момент розгляду справи вказані вище додаткові угоди до Договору є чинними, доказів протилежного не подано.

Відповідно до п. 6 Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року ст.1.1. Договору викладено у наступній редакції: за Договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору», а також сторони погодили викладення ст. 11 Договору «Строк дії Договору» у наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення».

Відповідно до Додаткової угоди №9 від 22.12.2014 року продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець (відповідач) зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Крім того, даною Додатковою угодою змінено порядок розрахунків та погоджено сторонами, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

При цьому, п.4 даної угоди статтю 11 «Строк дії договору» викладено у наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення».

Згідно п. 6 даної Додаткової угоди дана додаткова угода складна у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, укладаючи Договір та Додаткові угоди до Договору, сторони погодили порядок, умови розрахунку та строки розрахунків, строк дії договору.

Беручи до уваги вищенаведене, остаточним терміном розрахунку за фактично використаний газ слід вважати 20.01.2016, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015.

Апеляційний господарський суд також дійшов висновку, що додатковою угодою №9 від 22.12.2014 сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору, встановивши остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, тобто до 20.01.2016. Отже, відповідач у справі не прострочив виконання грошового зобов'язання.

Для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору поставки природного газу та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами змінених додатковою угодою №9 від 22.12.2014 до договору порядку і строків. (Правовою позиція, викладена Верховним Судом України в постановах: від 16.09.2014 у справі № 917/2520/14, від 30.09.2014 у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14. № 3-322гс15 ).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог та про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна позиція у 2016 році викладена у Постановах Вищого господарського суду України у справах №№ 909/658/15, 924/1213/15, 904/5886/15, 922/4548/15.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткова угода №9 до договору купівлі-продажу газу регулює відносини, що склалися після її підписання, тобто з 22.12.2014, відхиляються судовою колегією з тих підстав, що останньою вносилися зміни до договору купівлі-продажу як в частині обсягів поставки газу у 2013-2014 роках, тобто в період, який передував підписанню цієї угоди, так і в частині здійснення остаточних розрахунків за договором, який (остаточний розрахунок) був прив'язаний сторонами до строку дії договору в частині поставки газу, а саме до 31.12.2015.

Аналогічна позиція зазначена у Постанові Вищого господарського суду України від 13 січня 2016 року у справі № 904/5886/15.

Скаржник зазначає, що спір у справі виник у звязку з тим, що сторони по різному тлумачать пункти 4 та 6 додаткової угоди. Однак відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, однак, в даному випадку, предметом спору є не тлумачення умов договору купівлі-продажу, а заявлена позивачем майнова вимога про стягнення з відповідача боргу з договором.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року у справі № 909/918/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/2-1422в від 06.11.2015 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 05.02.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1