ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 910/20027/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Барицької Т.Л.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"
на ухвалу та постановуГосподарського суду міста Києва від 01.10.2015 Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015
у справі№ 910/20027/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Технологічна аграрна компанія об'єднана"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Микола Іванович
провизнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню
за участю представників сторін:

позивача: Кротченко Д.В., дов. від 02.09.2015 б/н

відповідача: Самокиш В.Ю., дов. від 23.12.2015 № 23-12/15-34

третьої особи без самостійних вимог

на предмет спору, на стороні відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Технологічна аграрна компанія об'єднана" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів про повернення предмету лізингу, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/20027/15 (суддя Турчин С.О.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 (колегія суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Власова Ю.Л., Станіка С.Р.), зупинено провадження у справі № 910/20027/15 до вирішення справи № 910/24988/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Технологічна аграрна компанія об'єднана" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання відсутнім права та набрання відповідним рішенням законної сили.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/20027/15, прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання ПрАТ "Технологічна аграрна компанія об'єднана" про зупинення провадження - відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, вказуючи про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, визначених ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Сторони згідно з приписами статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа не скористалася передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі № 910/20027/15 є вимоги Приватного акціонерного товариства "Технологічна аграрна компанія об'єднана" про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів, вчинених 19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при вчиненні виконавчих написів, відповідно до яких всі предмети фінансового лізингу підлягають вилученню та поверненню відповідачу, останнім не була підтверджена безспірність заборгованості позивача, виконавчі написи вчинено з порушенням порядку їх вчинення, передбаченого ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Місцевим господарським судом встановлено, що у справі № 910/24988/15 Приватним акціонерним товариством "Технологічна аграрна компанія об'єднана" оспорюється право Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" на дострокове повернення предметів лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису з огляду на відсутність визначених законодавством та умовами договорів підстав виникнення такого права.

Зупиняючи провадження у справі № 910/1088/13, суд першої інстанції, висновки якого підтримані судом апеляційної інстанції, виходив з того, що прийняття рішення у справі № 910/24988/15 в будь-якому випадку буде суттєво впливати на вирішення спору у справі № 910/20027/15, так як, у справі № 910/24988/15 вирішується питання щодо наявності права у ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" на дострокову вимогу повернення предметів лізингу та наявності права вимагати повернення предмету лізингу на підставі виконавчого напису, тобто, фактично, справи перебувають в причинно-наслідковому зв'язку між собою; обставини, що встановлюватимуться у справі № 910/24988/15, щодо відсутності/наявності у ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" права достроково вимагати повернення предметів лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису матимуть значення для справи № 910/20027/15, а встановлені факти - преюдиціальне значення; розгляд справи № 910/24988/15 матиме пріоритет, оскільки, саме у цій справі детально та у повній мірі досліджуватиметься питання щодо наявності чи відсутності права у ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" на дострокове повернення предметів лізингу.

Як передбачено ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом вищезазначеної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у іншій справі.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

З огляду на викладене та приписи ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо змісту ухвали господарського суду, ухвала суду про зупинення провадження повинна містити обґрунтування наявності обставин, що відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу зумовлюють зупинення провадження у справі.

В той же час, зазначивши про те, що обставини, що встановлюватимуться у справі № 910/24988/15, щодо відсутності/наявності у ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" права достроково вимагати повернення предметів лізингу, матимуть значення для вирішення даної справи, суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про неможливість самостійно встановити відповідні обставини і, відповідно, про неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у справі № 910/24988/15.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Враховуючи предмет позову у справі № 910/20027/15 та з огляду на приписи ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" і вимоги п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, питання наявності у лізингодавця права вимагати повернення предмета лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса входить до предмету доказування у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що вони не наділені процесуальною можливістю встановити наявність чи відсутність у лізингодавця права на відмову від договору лізингу, з якою пов'язано виникнення права вимагати повернення предмета лізингу.

При цьому, судом першої інстанції не визначено, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справи № 910/24988/15 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди всупереч положенням ст. 79 Господарського процесуального кодексу України не встановили обставин, які б унеможливлювали розгляд даної справи до вирішення спору у справі № 910/24988/15.

Колегія суддів також зауважує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно зі ст. 111-13 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

У випадках скасування касаційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або про залишення без розгляду заяви у провадженні у справі про банкрутство, справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ст. 111-9 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - передачі до місцевого господарського суду для розгляду по суті спору.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/20027/15 скасувати.

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Технологічна аграрна компанія об'єднана" про зупинення провадження у справі відмовити.

Справу передати до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Барицька