ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.02.16 Справа № 904/11003/15

За позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ", м. Дніпропетровськ

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про стягнення 13 769,25 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №21 від 01.02.2016

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» (надалі Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (надалі Відповідач) про стягнення 13 769,25 грн. за договором №2014/ТП-Б-143102 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів від 17.04.2014.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 21.01.2016 розгляд справи був відкладений на 09.02.2016 відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов згаданого договору, а саме порушення строків оплати за поставлений в січні 2015 року природний газ. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду договір №2014/ТП-Б-143102 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів від 17.04.2014, додаткові угоди №5, №6 до нього, акт №ПВЛ00000769 від 31.01.2015, акт звіряння взаємних розрахунків від 11.11.2015.

Позивач керуючись п.п. 4.6., 6.2.2. названого договору, нормами Господарського та Цивільного кодексів України просить стягнути з Відповідача заборгованість за спожитий природний газ в сумі 8 501,58 грн., інфляційні втрати в сумі 2 643,13 грн., 3% річних в сумі 208,23 грн., пеню в сумі 2 416,31 грн.

Відповідач в судові засідання, призначені на 21.01.2016, 09.02.2016, не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №896, №284. 14.01.2016 Відповідач через канцелярію суду подав заперечення вих. №58/16 на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність коштів в Державному бюджеті України, та, відповідно, недостатнім фінансуванням по КЕКВ 2274 (оплата природного газу). Крім того, в запереченні на позов міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника Відповідача в звязку з великою завантаженістю.

Суд долучив Заперечення на позов до матеріалів справи та задовольнив клопотання про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

В судовому засіданні 09.02.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2014 публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» (Позивач, Постачальник) та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (Відповідач, Споживач) уклали Договір №2014/ТП-Б-143102 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів (надалі - Договір), відповідно до умов якого Позивач зобовязався здійснювати постачання природного газу Відповідачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Відповідача, а Відповідач зобовязався оплачувати Позивачу вартість газу і наданих послуг у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених Договором (п.1.1. Договору).

Пунктами 4.2., 4.5., 4.6., 5.3.3. Договору встановлений обовязок Споживача оплачувати Постачальнику вартість природного газу за ціною за 1000,00 куб.м. природного газу з урахуванням податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання - 3 425,3520 грн., авансовими платежами у розмірі 100 відсотків від вартості запланованого або погодженого Постачальником обсягу газу на розрахунковий період за пять календарних днів до початку місяця поставки газу. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше пятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

Додатковою угодою №5 від 29.12.2014 змінено ціну природного газу, що постачається, всього за 1000 м3 з урахуванням всіх податків і зборів 7 749,84 грн.

На виконання умов Договору Позивач в січні 2015 року здійснив на адресу Відповідача постачання природного газу у обсязі 1,097 тис.м.куб. на суму 8 501,58 грн. з ПДВ, що підтверджується актом №ПВЛ00000769 від 31.01.2015 прийому-передачі природного газу, та не заперечується сторонами.

Проте Відповідач оплату в строк, встановлений п.4.6. Договору, за поставлений в січні 2015 року природний газ не здійснив. Таким чином сума заборгованості Відповідача перед Позивачем складає 8 501,58 грн.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків розрахунку за поставлений природний газ, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 8 501,58 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 208,23 грн. за загальний період прострочення з 06.02.2015 по 30.11.2015, та інфляційні втрати в сумі 2 643,13 грн. за період прострочення з березня 2015 року по листопад 2015 року.

Враховуючи, що Позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що Відповідачем допущено порушення строків оплати за природний газ, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрату, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю, а саме: підлягають стягненню 208,23 грн. - 3% річних та 2 643,13 грн. - інфляційних втрат.

Виходячи з п. 6.2.2. Договору, у разі порушення Відповідачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із Відповідача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком Позивача розмір пені за загальний період прострочення з 06.02.2015 по 06.08.2015 становить 2 416,31 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснений Позивачем розрахунок пені відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені в сумі 2 416,31 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення Відповідача суд вважає необґрунтованими, виходячи з того, що відповідно до положень ст.617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2015 рік не виправдовує бездіяльність Відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Дана правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеним в постанові від 15.05.2012 по справі №11/446.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 21А, ) 8 501,58 грн. основного боргу, 208,23 грн. 3% річних, 2 643,13 грн. інфляційних втрат, 2 416,31 грн. пені, 1 218,00 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.02.2016.

Суддя ОСОБА_2