РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/30452/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог Діагностікс»

До Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України

Про стягнення 366 528,20 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Павліченко С.І. представник за довіреністю № б/н від 12.01.16.

Від відповідача: Курінна В.А. представник за довіреністю № 408 від 19.05.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діалог Діагностікс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України (далі - відповідач) про стягнення 366 528,20 грн., а саме: 200 000,00 грн. основного боргу, 149 481,62 грн. збитків від інфляції, 17 076,58 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до підписаного між сторонами Договору № 14/12/1 від 14.12.12. позивач продав відповідачу товар, який не був оплачений останнім в порушення взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.15. порушено провадження у справі № 910/30452/15 та призначено її до розгляду на 14.01.16.

В судовому засіданні 14.01.16. відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Національна дитяча спеціалізована лікарня «Охматдит» МОЗ України проти наявності заборгованості в розмірі 200 000,00 грн. не заперечує, проте, вказує на те, що відсутнє бюджетне фінансування відповідача в зв'язку з чим оплата і не була проведена відповідачем, та просить суд перерахувати розмір пред'явлених до стягнення позивачем 3% річних та збитків від інфляції.

В судовому засіданні 14.01.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 02.02.16.

01.02.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву «про уточнення позовних вимог», в якій позивач вказує на те, що вказана в прохальній частині позовної заяви сума в розмірі 349 481,62 грн. є основним боргом з урахування встановленого індексу інфляції, а окремо сума основного боргу становить 200 000,00 грн., сума збитків від інфляції становить 149 481,62 грн.

Судом встановлено, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням уточнень до позовної заяви.

В судовому засіданні 02.02.16. позивачем було підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 02.02.16. визнав позов в частині суми основного боргу в розмірі 200 000,00 грн., наголошуючи на необхідності здійснення судом перерахунку 3% річних та збитків від інфляції.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/30452/15.

В судовому засіданні 02.02.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.12. між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № 14/12/1 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник відповідно до Договору зобов'язується поставити Замовнику устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне (код 33.10.1 лабораторне обладнання) Лот1. Автоматизована система електрофорезу в гелі ага рози типу Hydrasys 2, ф. Sebia electrophoresis (Франція) (далі - Товар), а Замовник - прийняти і оплатити вартість Товару та інших елементів пов'язаних з виконанням зобов'язань по Договору безпосередньо Постачальником. Асортимент, кількість та ціна Товару зазначена в специфікації до Договору (додаток 1 до Договору), яку сторонами на суму 200 000,00 грн. було підписано і скріплено печатками .

Загальна вартість Договору становить 200 000,00 грн. без ПДВ на підставі п.п. 197.1.27 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України (п. 3.2 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 з моменту підписання (14.12.12.) і діє до 31.12.12., але до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставка Товару здійснюється на умовах DDP (відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010) за адресою замовника, протягом вересня-грудня 2012 року.

Видатковою накладною № 6408/12269 від 21.12.12. позивач поставив відповідачу товар за Договором на суму 200 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору Замовник зобов'язався зробити оплату вартості партії Товару, визначеної у видатковій накладній шляхом перерахування безготівкових коштів в сумі вартості Товару на розрахунковий рахунок Постачальника за фактом постачання Товару протягом 30 календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за поставлений Товар здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Спір у справі виник в зв'язку з неоплатою відповідачем переданого за Договором Товару.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт одержання товару підтверджується видатковою накладною та не заперечується відповідачем.

Довіреність відповідача на отримання матеріальних цінностей від позивача та відповідна податкова накладна наявні в матеріалах справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу Товар за Договором, а відповідачем його прийнято на суму 200 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, відповідач не сплатив позивачу за товар грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн., строк оплати є таким, що настав.

При цьому судом враховано, що відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.

Аналогічної правової позиції Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Крім того, судом враховано, що заборгованість відповідача перед позивачем не погашена протягом трьох років.

Оскільки відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві його вартості, позовні вимоги в частині стягнення 200 000,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 149 481,62 грн. збитків від інфляції, 17 076,58 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду, розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 17 076,58 грн., що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача, внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, судом здійснено перерахунок збитків від інфляції, та встановлено, що їх розмір становить 156 471,25 грн. Проте, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 149 481,62 грн. збитків від інфляції. Жодних заяв про збільшення розміру позовних вимог чи виправляння описки від позивача до суду не надходило. Жодного клопотання про вихід за межі позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 83 ГПК України від заінтересованої сторони так само не надходило.

Внаслідок вказаного вимоги в частині стягнення з відповідача 149 481,62 грн. збитків від інфляції підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України (01135, м. Київ, вул. В'ячеслава Чорновола, б. 28/1; ідентифікаційний код 01994089) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог Діагностікс» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 32; ідентифікаційний код 34839344) 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 149 481 (сто сорок дев'ять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 62 коп. збитків від інфляції, 17 076 (сімнадцять тисяч сімдесят шість) грн. 58 коп. 3% річних, 5 497 (п'ять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 92 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.02.16.

Суддя Т.М. Ващенко